1. ÕLDTEHNILINE ETTEVALMISTUS
1. ILUS TOO JA TOOKULTUUR
Iga tööd võib teha räpakalt või ilusasti. Sellest oleneb ka töö tulemus. I lusa töö eelfingimuseks on sobiv ja korras töökoht. Töökohal peab olema piisavalt ruumi ja valgust. Töölaua kõrgus peab sobima töötegija kasvule (1).
Töövahendid (tööriistad, materjalid, tarvikud) tuleb korrällkult paigutada töölauale# Enamasti seatakse need asjad, mida töö juures haaratakse vasaku käega, endast vasakule ja vastupidi (2). Teatud korda fuleb hoida töölaual ka'töö ajal. Kui Iaaste ja puru koguneb lauale Iiiga palju, fuleb seda aeg-ajalt puhastada.
Ka kodus töötades fuleks järgida töökulfuuri nõudeid. Tööriistad fuleks paigutada kappi või riiulile nii, et igal asjal oleks oma yarn või pesa (3). Siis on neid lihtne leida ja kätte saada. Pealegi kuluvad ja nürinevad tööriistad niiviisi vähem.
Koolitöökojas töötab samade tõöriistadega palju õpilasi. Sun on eriti oluline, et igaüks neid hoolega hoiaks. Püüa vastata järgmistele küsimustele.
R Ul a~~
- Miks ei tohi peitliga kruvi kee-	- Miks ei tohi plekikääridege fraati
rata?	Iõigata?
- Miks ei tohi höövlisuud puhas-	- Miks ei tohi tangidele Iüüa vese
tada kruvikeerajaga?	raga?
2
2. DETAIL, LIIDE, SOLM
Iga masin, mehhanism, tööriist jms. koosneb üksikutest osadest, mis on valmistatud ühest materjalitükist. Neid osi nimetatakse detailideks (4). Detaile saab omavahel ühendada mitmel viisil. Detailide ühendust nimetatakse tehnikas Iiiteks. Vahet tehakse lahufatavate ja kinnisliidete vahel. Lahutatava Iiitega ühendatud detailid saab vajadusel koost Iahti võtta ja pärast soovi korral täpselt samamoodi kokku panna. Kinnisliidet ei saa purustamata Iahti võtta.
Tähtsamad tehnikas kasutatavad Iiifed on:
lahutatavad Iiited poltiiide kruviljkde tappliide (5) kiilliide bajonettliide
kinnislüted keevisliide jootliide neetliide (6) liimliide valts li i de

Liidete abil ühendatud detailid moodustavad sõlme ehk koostu. Sõlm on näiteks jalgratta pedaal, magrietofoni kassett, freipingi padrun jne. (7).
NEETLIIDE
O\\`~Q\\\\\\\\ iiriiioaiiri 1 iaa
6
/\
.10100 \\\\\\\\\\
%rr///////r%/r/ "i
SÕLM
3. TOOOPERATSIOONID JA NENDE JXRJEKORD
Toorikust tööeset valmistades töödeldakse seda kordamööda mitmesuguste tööriistade ja tööpinkidega. Nii tõmmatakse plekile märkjooned märknõelaga, Iõigatakse kääridega, painutatakse alasil puitvasaraga jne. Iga sellist töötlusviisi nimetatakse tööoperatsiooniks. Lisaks nimetatuile on tööoperatsioonideks ka saagimine, viilimine, puurimine, treimine jpf.
Toidulabidas (8)
M a t e r j a I: lepast, haavast või pärnast liist 250...300X5OX15 mm.
1. Joonista paksule paberile labida soovitud kuju ja Iõika välja sabloon.
2. Märgi too rikule labida kuju ja avade tsentrid.
3. Höövelda toorik ühest otsast õhemaks.
4. Märgi foorikule uuesti labida kontuurjooned ja abijooned.
5. Sae ja vesta välja labida kuju.
Et foorikust võimalikult väikese jõuja ajakuluga kvaliteetne ese valmis feha, tuleb leida sobivad tööoperatsioonid ja nende õige järjekord. Selleks et tööoperatsioonid ei ununeks ega töötamisel segi ei läheks, kirjutatakse nad koos vajalike lisatoimingutega õiges järjekorras üles. Kui samale lehele on kantud ka eseme või detaili joonis, siis on mei l olemas tööjuhend.
6. Viimistle labidas viilWa ja lihvpaberiga.
7. Immuta labidas kuuma toiduõliga.
Mõnel juhul lisatakse tabeli kujul vormistatud tööjuhendile veel iga tööoperatsiooni juures kasutatavate tööriistade loetelu ja eskiis. Selliseid tööjuhendeid kasutatakse tööstusettevõtetes ja neid nimetatakse tehnoloogiakaartideks.
	A	II	II
II	I	II	II
250...300
2
eseme või selle üksikute osade juures tehtud katkestusi, kui tervet elementi pole mingil põhjusel otstarbekas välja joonestada (18). Vabakäejoon on pidevast jämejoonest kaks kuni kolm korda peenem.
Kriipsjoonega tähistatakse joonisel vajaduse korral eseme selles vaates tegelikult mitte nähtavaid kontuure ja
kante (19). See joon on põhijoonest poole peenem.
Kriipspunktjoon on ühejämedune pideva peenjoonega (kolmandik jämejoonest). Selle jooneliigi abil märgitakse joonisele sümmeetriliste esemete teljed ja ümmarguste osade tsentrid (20).
Kriips-kakspunktjoont kasutatakse mingi pinnaosa piiritlemiseks või painutuskohtade tähistamiseks pinnalaotusel (21).
20
Ade
C
18
19
21
5. KOLMVAADE. GEOMEETRILISTE KEHADE VAATED
Iga eset võib joonisel kujutada ristprojektsioonis kuuest erinevast üksteisega ristuvast suunast vaadatuna: ülalt ja alt, eest ja tagant, vasakult ja paremalt (22). Lihtsa kujuga eseme juures
ALT
on osa saadud kujutisi (vaafeid) ühesugused - seega ülearused. Aja jooksul on selgunud, et enamiku tehniliste esemete kuju ja mõõtmete edasiandmiseks piisab kolmest vaatest. Need on eesfvaade, pealtvaade ja vasakultvaade.
Kui asetada joonestatava eseme alla, faha ja temast paremale paberilehf ja kanda neile vastassuundadesf nähtavad ristprojektsioonid sinna, kuhu langeksid eseme varjud, siis ongi meil käes kolm põhivaadet (23). Kui paberilehed seada omavahel kõrvuti nagu näidatud joonisel, siis selgub, et ühel paberilehel peab pea(;vaade olema täpselt
1.
22
EEST
PAREMALT
VASAKULT	TAGANT
PEALT
SIM A La b 6 6
MIO
Msq
0
Esemeid võrreldes selgub, et osa neist on lihtsama, osa keerulisema
1/9	kujuga. Kõige lihtsamad on nn. geo
meetrilised kehad - tahukas (prisma),
EESTVAADE	silinder, püramiid, koonus ja kera (26).
Tahuka ja püramiidi täpseks kujutami
seks vajatakse enamasti kolmvaadet,
silindri ja koonuse puhul piisab kahest,
PEALTVAADE	keral aga ühest vaatest.
25	Tehnilised detailid koosnevad tava
liselt üksikutest geomeetrilistest keha
eestvaate all ja vasakultvaade täpselt dest või nende osadest. Nii koosneb eestvaate kõrval paremal pool (24). malenupp (ettur) näiteks kerast, kolNiisugust joonist nimetatakse seotud mest koonusest ja silindrist, laualipu vaadetega ristprojektsiooniks ehk liht- alus aga kahest tahukast, püramiidist, salt kolmvaateks (25).
VASAKULTVAADE

4rI
KOONUSED
PÜRAMIIDID
26
0
KERA
m
AAMW
NV
27
ka keerulisemate kujundite jooniseid
silindrist ja koonusest (27). Kui oskad või eskiise, samuti arendab see ruumijoonestada geomeetriliste kehade kujutlusvõimet ja jooniste lugemise kaks- või kolmvaadet, on lihtsam teha oskust (28).
6. PINNALAOTUS KUI JOONISE ERILIIK
1
Oks osa esemeid on valmistatud õhukesest Iehtmaterjalist (papist, plekist, Iehtplastist, nahast) nii, et kõik pinnad painufatakse õigesse asendisse ühest materjalitükist. Sellisest esemest saab kolmvaafele teha veel joonise, kus materjal on kujutatud tasapinnalisena. Taolise joonise väljalõikamisel ja kokkupainutamisel saamegi ruumilise eseme. Sellist joonist nimetatakse pinnaleotuseks (29). Et pinnalaotus kujutab
piisab selle täpse kuju edasiandmiseks ühest vaatest.
Igal geomeetrilisel kehal on oma iseloomulik pinnalaotus. Tahuka pinnalaotus on sarnane kõigi tahkude ristprojektsiooniga, mis omavahel servipidi kokku joonestatud (30). Silindri ja koonuse pinnalaofused on mõneti keerulisemad. Tehniliste esemete pinnalaotustel on lisaks välistele pindadele sageli välja joonestatud ka palistus- ja ühendusservad. Et painufusjooned jääksid töö ajal alati painufussuuna vastasküljele ja oleksid seal jälgitavad, fuleb need sellest Iähtudes kanda plekktooriku ühele või feisele küljele. Erisfamaks pinnalaofuse joonisel seda, kummale küljele painufusjoon fuleb kanda, tähistatakse need morsel juhul kriipskakspun S oone asemel pideva peenjoonega (kui joon tuleb kanda fooriku pealisküljele) või peene kriipsjoonega (kui joon tuleb kanda tooriku vastasküljele) (31).
30
1 i i
1
31
7. ESEME KAVANDAMINE NAIDISTE EESKUJUL
Selleks et hakata mingif eset valmisfama, peame teadma fulevase eseme ja selle üksikosade kuju ja suurust. Need andmed leiame kavandilf või tööjooniselt. Enamasti kasutame kellegi poolf
i i
õpetaja käest. Mõnel juhul võib igaüks endale ise meelepärase eseme kavandada.
Kavandit koosfama asudes fuleb eelnevalt hoolikalt tähele panna etteantud
vaid näidiseid. Tehnilistest tingimustest on Us olulisemaid see, missuguseid materjale on võimalik kasutada. Materjalist omakorda sõltub see, missuguseid tööoperatsioone tuleb töö käigus teha. Nii materjal kui tööoperatsioonid mää
ravad paijudel juhtudel ära ka eseme üksikute elementide võimaliku kuju.
Kui linnu figuur tuleb valmistada plekist, siis peab arvestama, et kõige hõlpsam on seda teha painutamise feel. Uurides esitatud näidiseid selgub, et
a
figuuri võib painutada ühest plekitükist (32). Sel juhul jääb ära üsna tülikas detailide ühendamine neet- või jootliitega. Kõigepealt tuleb kavandada linnu figuurile vastav pinnalaotus. Näidistelt selgub, ei:
- kõik painutusjooned peavad olema sirged,	A'
- figutlr peab seisma alusel ettenähtud asendis,
- figuuri võib ilmestada avade, sisselõigete või vermimisega.
Puidust linnufiguuride näidistelt (33) selgub, et:
- figuur koosneb mitmest pöördkehakujulisest (ümmargusest) detailist, mida on hõlpus valmistada freimise
tee I,
- detailid on omavahel ühendatud pulkliitega,
- igal figuuril peab olema fasapinnaline alus.
8. NEED PAHKLID VAJAVAD PUREMIST
Oma tehnilist taipu saad arendada lahendades mitmesuguseid tehnilisi mõistatusi ja probleemülesandeid.
1. Olesanne. Höövelda puidust (või vesta vahtplastist) kolmkantliist, mille ristlõikeks on vördkülgne kolmnurk külje pikkusega 30 mm. Lõika liistust välja kaks ühesugust detaili vastavalt antud joonisele (34). Sea saadud klotsikesed nii kokku, et tekiks tetrapakendi (piimapaki) kujuline hulktahukas
30
1
35
2. Õlesanne. Mõtle, missugune peaks olema juuresoleval pildil (35) kujutatud plekist eseme pinnalaotus. Märgi sobiv pinnalaotus plekifükile mõõtmetega 130X120 mm, tee vajalikud lõiked ja
9. HOOKED JA NENDE OSAD
Aastatuhandeid on inimesed püstitanud mitmesuguseid ehitisi, et kaitsta end looduse meelevalla eest, võita jumalate poolehoidu või rahuldada olme- ja eluvajadusi. Neist ehitistest moodustavad. suurema osa hooned, mis on rajatud eelkõige inimeste tarvis (eluruumid, tööruumid, kultuseruumid, peoruumid jne.). Algelised hooned olid ja on palmilehtedest onnid lõunamaades, loomanehkadest jurtad steppides ja lattidest püstkojad põhjamaades.
Eestimaal on läbi aegade olnud põhilisteks ehitusmaterjalideks puit ja paekivi. Puidust ehitati elumajad ja aidad, kivist aga kirikud, mõisahooned, sepikojad jms. Savist vormitud ja põletatud telliskive, mida Egiptuses ja I ndias funti juba enne meie ajaarvamise algust, on meil hakatud kasutama võrdlemisi hiljuti.
Ehituses sai p88rdeliseks uute tehis
painuta sellest plekist kujund. Lisa mõned vajalikud elemendid, et seda eset saaks kasufada küünlajalana. Ef plekki mitte raisata, vöid algul kafsetada papitükiga.
ot
famine möödunud sajandil. Tsement on pulber, mida toodetakse lubjakivist, savist, pölevkivituhast jt. materjalidest põletamise ja jahvatamise feel. Peale veega segamist tardub tsemenditaigen fehitkiviks - betooniks. Kui aga taignasse panna ferassõrestik, saadakse eriti tugev ehitusmaterjal - raudbetoon.
Silikaafkivid vormitakse liiva ja lubja segust. Seejärel lasfakse neil farduda autoklaavis - ruumis, kus saab fekitada normaalrõhust kõrgemat rõhku ja vajalikku temperatuuri (175-180 °C).
Hoonete juures eristatakse mitmesuguseid üksikosi, mida nimetatakse tarindelks (36). Kandetarindid kannavad hoonele möjuvaid koormusi ja need peavad olema eriti tugevad. Siia kuuluvad vundament, postid, falad, kandeseinad, sarikad jne. Piirdetarindid jagavad hoone osadeks vöi eral
TA LAD KAN DESEIN
VUNDAMENT
36
on vaheseinad, aknad, uksed, vahe- on ehteks Ameerika Ohendriikide suurlaed, katus jne.	linnadele. Neil on korruseid tihti üle
Tänapäeva linnades, kus ruumi vähe saja. Eesti kõrgeimad hooned on Talja maa kallis, ehitatakse peamiselt mit- linna hotellid „Viru" ja „Olümpia" mekorruselisi hooneid. Maailma kqr- (vastavalt 22 ja 28 korrust). geimad hooned - nn. pilvelõhkujad
10. SILLAD LOODUSES JA TEHNIKAS
Hoonefe kõrval on maailma vanimateks ehitisteks sillad, mida mööda saab ületada veekogusid vöi muid takistusi. Eeskuju sildade ehitamiseks on inimestele andnud loodus. Kui form murdis maha puu, mis langes risti üle jõe, siis pääses inimene seda mööda teisele kaldale. Rippsilla eeskujuks võis olla ämblikuvõrk kahe põõsa vahel, mida mööda ämblik edasi-tagasi liigub.
Tänapäeval ehitatakse mitmesugustest materjalidest väga erineva konstruktsiooniga sildu. On puidust, loodusja tehiskividest, metallist ja raudbetoonist sildu, eristada võib maantee-, raudfee-, jalakäijate-, torustiku jm. sildu. Sillatüüpidest on kõige levinumad talasillad, kaarsillad ja rippsillad. Vees ujuvatele pontoonidele ehitatud ujuksildu nimetatakse rahvakeeles ka nahksildadeks.
Ole takistuse kulgevat (enamasti horisontaalset) sillaosa nimetatakse
südeehitiseks (37). See toefub sillasammastele (talasildadel), sillakaarele (kaarsildadel) või ripub frossidel (rippsiidadel). Kahe naabersamba, kaaretoe või trosse kandva masti vahelist kaugust nimetatakse sildeavaks ehk Iihtsalt avaks. Sildeava suurust peetakse enamasti projekteerijate ja ehitajafe meisterlikkuse mõõdupuuks.
Maailma suurimatel talasildadel on sildeavad umbes veerand kilomeetri Iaiused, kaarsildadel üle poole ja rippsildadel üle ühe kilomeetri. Maailma suurima sildeavaga rippsillaks oli hiljaaegu Humberi sild Inglismaal (1410 m). Eesti suurimate avadega sillad on Siimu raudbetoon-tah-,,sild Pärnus (46 m) ja Tartu jalakäijate raudbeffonkaarsild (57 m). Kasari jõe vana raudbetoonsild, mis ehitati käesoleva sajandi algul, oli omal ajal pikim raudbefoonsild Euroopas.
TALASILD
iW Idx~m~dl Ilui
RIPPSILD
KAARSILD
-I
1lAA nell n
Püüa leida vastus või lahendus
1. Kas meisterdamise töökoha valgustamiseks sobib enam Iaua- või seinalamp? Miks,
2. Kuidas nimetatakse liidet, millega auto- ja mootorrattapirnid kinnituvad pessa?
3. Kui ümmarguses puitdetailis on ette nähtud teijega ristuv ava, kas on see kasulik puurida enne või pärast tooriku ümmarguseks treimist (hööveldamist)?
4. Kas joonestaja võib joonisel joonte hike kasufada oma äranägemisel, näiteks kasutada telgjoonena kriipsjoont?
5. Mitmes vaates on vajalik kujutada ristprojektsioonis nurgikut?
6. Missugustest	geomeetrilistest kehadest koosneb polt?
7. Mifu erinevat pinnalaotust võib olla risttahukal (tikutoosil)?
8. Kas metallist eseme (näiteks pastapliiatsi) eeskujul saab kavandada puidust eset?
9. Kas telemast on hoone või ehifis?
10. Miks maailma suurimafe avadega sillad on rippsillad?
11. PUIDUTOOD
1. PUIDU LIIGID
Maakeral kasvab 25-30 What liiki puittaimi. Eesti metsades kasvab 97 kohalikku puu- ja põõsaliiki. Väijastpoolt on Eestisse sisse toodud umbes 500 Iiiki puittaimi.
Tavaliselt tuntakse puid võra kuju, lehtede, okaste või koore järgi. Kõige lihtsam Iiigitamisviis on puude jaotamine Ieht- ja okaspuudeks (38). Saematerjalide, eriti väikeste materjalitükkide puhul on puidu Iiigi määramine paiju raskem. Sel juhul eristatakse puitu silmaga nähtavate tunnuste, s. o. mak
roskoopiliste tunnuste järgi. Puidu Iiigi määramisel on abiks ka lõhn, tihedus jm. omadused.
Puutüve ristlõige ei ole kunagi päris ümmargune. Puutüve Iõige on ristlõige (39), kui puitufan saetud risti. Puu on pealt kaetud koorega, mill on korbakiht ja nünekiht. Ristlõike~keskel on säsi. Säsi ümber on aastarõngad, millel võib eristada kahte osa - heledam ja laiem osa on kevadkasv, tumedam ja kitsam aga sügiskasv (40).
Puidu kasvav osa on koore all olev
eKesruu
LIHTPUu
OKASPUU
SASI
39
kihf. Seal asuvas niinekihis liiguvad toitemahlad ja sealt kasvabki igal aastal uus kiht, mis paistab aastarõngana. Puu välimine korbakihf kaitsb feda kuivamise ja vigastuste eest. '
Meil en inlevinud okaspuuliigid on kuusk, mänd ja lehis, lehtpuudest aga kask, famm ja Iepp. Lehis on küll Eestisse sisse toodud, kuid meie tingimustes hästi kohastunud. Küllalt lev_inud on meil ka kadakas.
Sul on huvifav feada, et:
- jämedaim puu maakeral on sekvoia, mida funfakse ka mammutipuu nime all. Oma kodumaal (Põhja-Ameerikas) kasvab ta 120 m kõrguseks, tema Iäbimõõt on 8-10 m ja iga ulatub kuni 3500 aastani;
40
- kõrgeim puu maakeral on eukalüpt. Eukalüpti kodumaa on Austraalia, kus ta kasvab kuni 150 m kõrguseks;
- raskeim puu on pokkpuu (kannab ka nime bakauut või kvajakk). Vees ta vajub põhja;
- kõige kergem puu on balsa. Ta kasvab väga kiiresti. 10 aastaga võib ta kasvada kuni 110 m kõrguseks ja 1 m jämeduseks.
Võrdle: männi ja kuuse puitu;
kase ja tamme puitu;
manni ja kase puitu.
Missugused on nende erinevused? Mida on neis ühist?
RISTLb1GE TEKIB PALGIRISTISAAGIMISEL
2. M88TMINE JA MARKIMINE
Ümmarguste detailide üheks põhimõõtmeks on Iäbimõõt, mida joonistel ja eskiisidel tähistatakse erilise märgiga 0. Läbimõõtu on kõige Iihtsam mõõta joonlauaga (41). Kahjuks on mõõtmisviis kõige ebatäpsem. Joonlaua (nii metallist kui puidust) mõõteskaala väikseim jaotis on üks millimeeter (42). Täpsemaks möõtmiseks on kasutusel erilised mõõterüstad - nihikud, tastrid
JOONLAUAGA SAAB M06TA LÄBIMÖ6TU
41
(43), sabloonid jm. Suuremaid läbimõõte saab ligikaudselt mõõta ka kahe pulga või latiga (44).
Rõõpjoonte tõmbamiseks kasutatakse rööbitsaid (45). Harilikult on need valmistatud puidust, sageli erineva kuju ja konstruktsiooniga (46).
a	2	3	4	5	6	7	8	9	40 11
NIH1K
1
CO -2 A m	Q -4
'
O ._	O
.O
::3 Y
3
Y
V
v,p v ?
.0 Y 0	-O
f
H
1
i31 C
3. SAAGIMINE
PINGUTUSNÖÖR PINGUTUSPULK
Olles eelnevalt tutvunud mitmesuguste saagidega ja nende kasufamisega, vaatleme nüüd Iähemalt raamsaagi. Seda kasutatakse koolides üsna laialdaselt. Oldiselt on levinud täisnurksete kaldhammastega raamsaag. See koosneb saelehest ja raamist. Raami juurde kuuluvad pöördnupud (pöördepulgad), otspuud ja vahepuu, pingutuspulk ja pingutusnöör (54). Pingutusnöör ja pingutuspulk võivad olla asendatud tiibmutri või mõne teistsuguse pingutiga.
Raamsae seadistamisel võetakse pöördnuppudest kinni ja pöörafakse saeleht umbes 75- või 90-kraadilise nurga alla (55). Seejjures jälgifakse, et saelehe seija- ja tipujoon asuksid ühel joonel (56). Pärast seda haarafakse vahepuust ja pingutatakse saeleht pingutuspulga abil. läigi, et vahepuu asuks õigel kohal, s. o. otspuu keskel. Pärast töö Iõpetamist vabasta saeleht pingest.
l41mwlEl	uIuI.uIp,

'
v
56
Juhiseid saagimiseks.
Olenevalt sellest, kas saetakse piki- või ristipuitu fuleb arvestada ka vastavate nõuetega.

Pikisaagimine
1. Märgi liistu Iaius materjali Iaiemale pinnale. Kui kasutad servamata materjali, siis tõmba märkjooned Iaua pindmisele küljele (57).
2. Kinnita materjal höövelpingi käiguraami vahele nii, et jääkmaterjal eralduks paremalt poolt (58). Materjali üleulatus höövelpingi plaadist ärgu olgu saagimise algul üle 200 mm, õhukese materjali korral aga veelgi vähem.
3. Kanna nurgikuga Iaua ofspinnale märkjoon. Hööveldamata materjali saagimisel on märkjoon ligikaudne, sest puudub sirge baaspind.
4. Seadista raamsaag. Kui liist on kitsas või saetee pikkus ei ületa saelehe ja vahepuu vahelist kaugust, siis pööra saelehte raami suhtes 75°.
59
5. Võta õige saagimisasend (59) ja alusta saagimist. Pea meeles, et saagida tuleb märkjoone kõrvalt, materjali eemaldatava osa pooet. Kui materjal on õigesti kinnitatud, siis jääb märkjoon vasakule poole. Toeta saelehte pöidlaga ja fee saega tagasitõmme (60). Saeleht foefugu materjali otspinnale võrdlemisi väikese nurga all (61). Tagasitõmbeid saagimise algul nimetatakse soonimiseks. Soonimist võib korrata, see tagab saagimise täpsuse, edaspidi
62
1. 1.1 	11 rnI^A,OT CCiIAI C
6. Nüüd vii vasak käsi saeteest kaugemale ja tee esimene lüke. Töökäikude arv saagimisel on tavaliselt 40-60 lüket minutis (62). Pea meeles, et saagida tuleb kogu saelehe ulatuses.
Vähemtäpse töö puhul võib saagimist alustada kohe Iükkekäiguga. Sel juhul fuleb saelehte suunata saagimise algul abiklotsiga.
7. Saagimisel jälgi, et saagimise suund oleks höövelpingi esiservaga paralleelne. Aeg-ajalt tõsta materjali kõrgemale. Selleks ajaks võta saag saeteest välja.
Ristisaagimine
1. Kinnita materjal saagimise ajaks höövelpingi käiguraami vahele või suru toe vastu.
2. Kui saed ette märkimiseta, siis kasuta saagimisrenni (63).
3. Sae materjali mööda laiemat pinda, siis tekib väiksem viltusaagimise viga.
4. Täpseks saagimiseks kanna märkjooned ka Iaua küljele ja omapoolsele servale (61).
Kui saag saagimisel märkjoonest kõrvale kaldub, siis võib selle põhjuseks olla kaardus saelehf, sae kramplik hoidmine, pingutamata saeleht või siis nüri saag. Vea kõrvaldamise järel too saag tagasi kohale, kust viga sai alguse ja anna lühikeste töökäikudega saeteele õige suund.
8. Saagimise lõpetamiseks võid materjali ka ringi pöörata ja vastassuunast saeteele vastu saagida. Laia pinna puhul kinnita materjal kaldasendisse.
5. Algul suuna saagi klotsi või pöidlaga ja fee sae tagasikäigul soonimine. Jäta märkjoon terveks ja vasakule poole saagi.
6. Sae õhemaid materjale väga väikese nurga all, siis ei eraldu vastasküljelt kilde.
7. Saagimise lõpul toeta eemaldatavat osa (64).
4. HCOVELDAMINE
Höövleid on mitmesuguseid, igaühel neist on oma kindel otstarve. Nende ehituse iseärasused sõltuvad töödeldavast pinnast - selle suurusest, puidukiudude suunast, eraldatava kihi paksusest, pindade kujust jne. Sõltuvalt vajadusest valitakse ka höövel.
Kõik höövlid koosnevad hööviirauast, höövlipakust ja kiilust. Höövlipakk võib olla kas puidust (65) või metallist (66), höövliraud võib olla kas klapiga (67) või iima. Klapp on kinnitatud kruviga höövliraua külge. Klapp painutab laastu tagasi ja höövel Iõikab puidukiud läbi ning pind tuleb sile (68). Klapita höövliraud rebib laastu puidupinnalt lahti ja h*'öveidatud pind ei tule sIke (69). Klapi kaugus leitakse tavaliselt katseliselt, see on umbes 1,5 mm.
Höövliraua Iõikeosa elementideks on esi- ja tagataht, lölkeserv ja teritusnurk.
Höövlipakul on kiilukäik, Iaastuava, höövlisuu, tald, kand ja sarv. Kooli õppetöökojas kasutatakse enamasti lihtja topelthöövlit. Lihthöövel on tavaliselt 50 mm laiuse lõikeservaga ja iima
67

KLAPIKRUVI
1 MIYUSNUIIK 1AUArANK
5APV
LAAStUAVA
KIILIJKAIK	IUOI KAUVIPESA/~
KÄEPIDt
klapita höövlirauaga höövel. Seda kasutatakse tooriku hööveldamiseks ligikaudsesse mõõtu. Lihthöövliga hööveldatud pinna siledust mõjutavad materjali okslikkus, puidukiudude suund ja puidu Iiik. Lihthöövli lõikeserv lihtsalt ,käristab" laastu lahti. Topelthöövel erineb lihthöövlist peamiselt klapi poolest.
Höövli seadistamine
1. Aseta vasaku käe pöial höövli laastuavasse ja haara sõrmedega höövli tallast (70).
2. Pööra höövel kannaga enda poole ja löö vasaraga kergelt höövlikannale (71). Nii vabastad höövliraua kiilukäigust või reguleerid höövli õhemale laastule.
3. Kontrolli lõikeserva asendi õigsust. Selleks pööra höövlit ja vaata
VÄÄR
72
1
olema fallaga paralleelne ja ulatuma tallast veidi välja (72).
4. Kontrolli laastu kujunemist foorikul. Paksem laast saadakse, kui Iööd kergelt vasaraga höövliraua löögipinnale (73).
5. Vajaduse korral saad tera lõikeserva höövli tallaga paralleelseks kergete külglöökide abil (74).
Pea meelesl Ükskõik millise reguleeriva löögi järel 188 kohe ka kergelt killulel
Ohe höövli osasid ei tohi vahetada teise höövli omadega, sest kiil, klapp, raud ja höövlipakk on igal höövli) omavahel täpselt sobitatud ja teisele höövlile nad ei sobi.
73
Hööveldamine
Hööveldamisel pead jälgima kindlaid reegleid. Kõigepealt peab keha asend olema selline, nagu näed joonisel (75). Eriti hoolikalt jälgi jalgade asendit!
Oluline on, et käte surve höövlile oleks jaotatud õigesti (76): - töökäigu algul Iükka höövlit mõlema käega, vastu töödeldavat pinda suru seda aga üksnes vasaku käega;
- täistallal töötavale höövlile vajutad ja Iükkad võrdselt kahe käega, töökäigu Iõpul aga surud höövlile üksnes parema käega. Tagasikäigul tõsta höövlit veidi kannast.
Kumerpinna hööveldamisel alusta tooriku keskelt, nõgusa pinna puhul aga otstest, kaardunud pinna puhul aga alusta tööd kõrgema diagonaali suunas (77).
77
r
S. NELIKANTLIISTU HOOVELDAMINE
Kui fooriku külje Iaius ei ületa höövliraua Iaiust, siis nimetatakse sellist pinda kitsaspinnaks (78). Nelikantliist ongi kitsaspind.
Ohukest kitsaspinna**t toorikut saab hööveld 1a sirgeks ainult siis, kui see hööveldamise ajal ei paindu. Paine võib fekkida siis, kui materjali foefuspind höövelpingi plaadile ei ole sirge, kui höövelpingi käiguraam on avafud Iiiga pikalt või foorik on surutud pingipulkade vahele Iiiga tugevasti (79).
Kitsaspinnalise nelikantliistu hööveldamisel pead tegema seda kindlas järjekorras (80). Ainult siis on tagatud töö korralik kvaliteet.
1. Vali tooriku üks külgedest baas
pinnaks. Viimane peab saama sirge ja	MITTE NII
sile, sest selle pinna järgi toimub kõi-	79
,«
1
3
4
4000,0104umt
Aft
81
/ gq
M w. WC
kide teiste pindade märkimine ja hööveldamine. Höövelda baaspind' (81) välja, kontrolli pinna sirgsust tooriku piki- ja külgsuunas puidust kontrolljoonlauaga (82). Selliseks joonlauaks sobib 6-8 mm paksune puidust joonlaud, mille üks serv on faasitud. Kontrollimisel aseta joonlaud nii, et faasifud serv oleks kontrollitava pinnaga risti. Metalljoonlaud konfrollimiseks hästi ei sobi,, sest fa kaardub väga kergesfi.
.2. Kui baaspind on hööveldatud, konfrolli baaspinna vastaskülje sirgsusf. Kui see on märgatavalt kõver või kaardunud, siis höövelda see esmalt lihfhõövliga tasapinnaliseks.
NBI Hööveldamise algul ei maksa höövli lõikeserva reguleerimisega kiirusfada, sesf ebafasasel pinnal lõikab höövel algul laasfu ainult kohati. Ole hööveldamisel kannaflikl
3. Enne kui jätkad tööd, esita sirgeks ja siledaks hööveldatud baaspind õpetajale kontrollimiseks (83)..
4. Höövelda sirgeks ja siledaks ning baaspinna suhtes täisnurkseks üks tooriku servadest (külgpind) (84). Kontrolli täisnurksust vinkliga (nurgikuga). Selleks vabasta toorik höövelpingist, võta vinkel paremasse kätte, aseta selle rind vastu baaspinda ja kontrolli pindade täisnurksust vinkli keele siseserva järgi. Esita täisnurkseks hööveldatud serv õpetajale kontrollimiseks.
5. Märgi toorikule rööbitsaga laiusmõõt (85). Höövelda toorik laiusmõõtu nii, et märkjoon jääks nähtavaks. Kont-
82
85
86
rolli vinkliga nurkade õigsust ja kont- toorik paksusmõõtu. Kontrolli nurki ja rolljoonlauaga hööveldatud pinda.	hööveldatud pinda.
6. Paksusmõõt kanna rööbitsaga too-	7. Esita föö õpetajale kontrollimiseks riku mõlemale servale (86). Höövelda ja hindamiseks.
6. OMARPINNA HOOVELDAMINE
Hööveldatud ümarpind on puitsilinder, Puitkoonuse (või püramiidi) käsitsi hööveldatud kooniline pind (ka kald- hööveldamisel tuleb neijatahuline toopind) on püramiid või pultkoonus.	rik hööveldada algul kiilukujuliseks,
Puitsilindri valmistamisel fuleb neija-	siis püramiidiks ja seejärel vajadusel fahuline toorik hööveldada algul ümardada koonusekujuliseks (88). kaheksatahuliseks ja siis see ümardada
(87).
1
2
3
4
~W4"' i
~ kAA
A7
Puitsilindri hööveldamine
Enne, kui alustad puitsilindri hööveldamist, joonesfa vihikusse tooriku ofsvaade - vajaduse korral suurendatuna kindlas mõõtvahekorras (89). Korrapärase neljatahulise püstprisma, s. o. puitsilindri tooriku põhjaks on ruut. Tõmba ruudule diagonaalid ja joonesta ruudu sisse korrapärane kaheksanurk. Selleks fõmba ruudu tippudest kaared, mille raadiuseks on pool diagonaali pikkust. Tõmmatud kaarte ja ruudu külgede lõikepunktid jäävadki kaheksanurga tippudeks. Joonesfa nüüd välja korrapärane kaheksanurk. Mõõda ruudu külje kaugus nelinurga tipust kaheksanurga tipuni ja märgi see joonisele.
Puifsilindri hööveldamise järjekord
1. Kinnita foorik höövelpingi vahele ofspinnaga ülespoole ja tõmba otspinnale diagonaalid ja seejärel ka ringjoon. Tee seda ka feisel otspinnal (90). 2. Tõmba fooriku kõikidele külgedele rööbitsaga faasijooned. Vastava mõõdu
g0
R' 2
3. Höövelda toorik kaheksakandiliseks. Esita tehtu õpetajale kontrollimiseks. 4. Höövelda toorik 16-tahuliseks. Faasijooni pole tarvis tahkudele märkida, küll aga tuleb hööveldamisel säilitada tahkude korrapärasus.
Koonilise pinna hööveldamine
Alusta samuti kui silindrilise pinna hööveldamisel. Joonista tooriku otspinna suurune ruut vihikusse (vajadusel suurendatult kindlas mõõtvahekorras) ja jaga see korrapäraseks kaheksanurgaks. Järgnevalt märgi see ka tooriku ühele ofspinnale. TeiKle otspinnale märgi dial~onaalide abil koonuse fipp. Kui hööveldamiseke tuleb tüvikoonus, tuleb teisele ofspinnale märkida tipu asemel vastavamõõduline kaheksanurk.
Pärast koonuse tipu märkimist otspinnale kanna see rööbitsaga ka tooriku kahele vastasküljele ja ühenda need punkfid põhjaga. Seejärel eemalda jääkmaterjal kas sae või höövliga.
Järgnevalt korda sama märkimise ja
5. Höövelda toorik silindriks. Silindri korrapärasust kontrolli otspindadele tõmmatud ringide järgi.
6. Viimistle silinder viili ja lihvpaberiga.
töötlemise võtet ka ülejäänud kahel küljel. Esimese märkimise ja töötlemise järel tekib kiil, teise järel aga neljatahuline püramiid. Nüüd tuleb otspinnale märgitud kaheksanurga tipud ühendada püramiidi tipuga märkjoonte abil. Höövelda püramiid kaheksatahuliseks ja seejärel ettemärkimiseta 16tahuliseks, lõpuks höövelda püramiid koonuseks.
Kiilu, püramiidi ja koonust ei õnnestu höövelpinki kinnitada tavalisel viisil. Seetõttu on nende hööveldamiseks tarvis vastavat abirakist. Mõtle ise ja konsulteeri õpetajaga, kuidas oleks kõige otstarbekam toorik höövelpinki kinnitada.
7. PUURIMINE Puuride Iiigid
Puurimine jaguneb käsi- ja masinpuurimiseks. Käsipuurimisel kasutatakse puurivänta (91), masinpuurimine toimub puurpingil (92). Puurimise ajal toetatakse vändapea vastu laupa või keha (93). Tuleb jälgida, et ava ja puuri teijed ühtiksid.
Puurimisel on lõikeriistaks erineva kuju ja Iäbimõõduga puurid. Puidu puurimisel kasutatakse tsenterpuure, käsipuurimisel ka lusikpuure.
Tsenterpuuri lõiketera koosneb eelIõikurist ja laastuterast (94). Eellõikur Iõikab puidukiud Iäbi, laastutera aga
eemaldab laastu ava küljest. Eellõikuri raadius on laastutera raadiusest veidi suurem. See tagab ava sisepinna puhtuse. Puuri tsentrid võivad olla naasklivõi kruvikujulised.
Puurpingi seadistamine
Masinpuurimisel kasutatakse puurpinke. Enne puurimist tuleb puurpink seadistada.
1. Kõigepealt kinnita padrunisse vajaIik puur ja kontrolli, kas ta on õigesti tsentreeritud.	b
2. Pane htiorik puurpingi töölauale ja reguleeri välja puuri algkõrgus (märgi see abiklotsidele). Kui ava ulatub Iäbi tooriku, pane tooriku alla puitalus.
3. Sea puur sobivale kõrgusele. Selleks haara vasaku käega kere tõstemehhanismi vändast ja parema käega vabasta sulgur. See vabaneb tõukega fahapoole. Nüüd võid vänta pöörates puurpingi keref tõsta või alla lasta. Kui kõrgus on õige, kinnifa sulgur tõmbega enda poole.
Ara lase vänta enne lahti, kui oled veendunud, et puurpingi kere on kind
LAASTUTERA
lalt kinnitatud. Fikseerimata kere vajub alla ja rikub töölaua vastu vajudes puuri.
4. Reguleeri ava sügavus tooriku või abiklotsi järgi ja kinnita piiriku seadekruvi.
5. Kui puuril puudub teraviktsenter, siis vajuta tsentrite avad foorikusse puidunaaskliga.
6. Käivita puurpink ja alusta puurimist. 7. Kui puurid paksu materjali metallipuuriga või kõva lehtpuitu, siis tösta puur laastu eemaldamiseks aeg-ajalt välja.
8. Läbival puurimisel aeglusta puurimise lõpul ettenihet. Sellega väldid kildude tekkimist vastaspinnal. Kilde saab vältida ka detailist Iäbi ulatuva tsentriava järgi vastupuurimisega.
NB! Ohutusnõuded puurimisel
1. Enne puurimise alustamist kinnita tööriietuse Iahtised osad ja pane müts pä he.
2. Puurpinki võid seadistada üksnes siis, kui pink on välja Iülitatud.
3. Enne puurpingi käivitamist kontrolli alati, kas puur on õigesti tsentreeritud ja kinnitatud.
4. Väiksemad detailid kinnita puuri
8. PULKLIIDE
Puitosi ühendafakse omavahel naelte, kruvide, poltide ja tappidega või Iiimitakse. Tekkinud ühendust nimetataksegi Iüteks.
Küllalt sageli kasutatakse puitdetailide ühendamiseks ümarpulki. Pulklüted võivad olla jäigad või Iahtivõe
mise ajaks vastavasse rakisesse, suurematele aga pane ette tugi. Lihtsamaks toeks on puitalusele naelutatud klots.
5. Ara puudufa ega pidurda veel pöörievat puuri või feisi pöörlevaid osi käega.
6. Tööpausi ajaks Iülita puurpink välja. Ara Iahku pingi juurest enne, kui spindel on seiskunud.
tavad, läbivad,% oolläbivad või varjatud. Joonisel (95) on pulkliiterW - serv-. liide, jätkliide ja nurkliide. Mööblikilpide ühendamisel kasutatakse jäiku varjatud pulkliiteid. Pulkliide muutub jäigaks, kui ta kokku liimitakse.
Pulkliite valmistamine
1. Märgi defailide asukohf lutes ja töötle täpseks ühenduspinnad. 2. Märgi ühenduspulkade asukoht Iiites. Pea meeles, et märkimise täpsusest sõltub lute täpsus. Pulkade asukohfa on võimalik mõõta, tähistada märknaeltega või puurida vahefult rakise abil. Varjatud pulkliites tõmmatakse reajooned rööbitsaga osade siseküljele (96) ja
96 98
nurkliites ka teise osa otspinnale. Otspinnale mõõdetakse välja pulkade asukohad ja kantakse sealt ühendatava detaili külgpinnale (97). Ohe detaili märgitud kohtadesse võib lüüa pisikesed peened naelakesed. Naelte pead Iõigatakse tangidega nii, et nael ulatuks välja 2-3 mm (98). Märgistatud osaga surutakse vastasdetailile naelte abil tsentriavad. Pärast märk_imist tõmmatakse märknaelad välja. ja puuritakse avad. Avad süvitatakse (99). 3. Lõika või höövelda hammashöövliga ümarpulgale liimisooned (100), järka pulgad pikkusmõõtu ja faasi nende otsad. Pulgad võib pikkusmõõtu lõigata sobiva paksusega liistu järgi (101) ka siis, kui üks pulga ots on juba liimitud.
FAA M1?
1.1 -:r; r r.
4. Määri Iiimiga ühe detaili avad ja 188 vasaraga sisse pulgad. Pea meeles, et liim tuleb alati määrida avasse. 5. Kontrolli veel osade kokkusobivust, määri Iiimiga teise detaili avad ja
9. KRUVILIIDE


Puitosade ühendamiseks kasutatakse sageli ka puidukruvisid. Kruvisid kasutatakse ka hingede, Iukkude, käepidemete jne. kinnitamiseks. Kruviliite tugevus on 6-8 korda suurem kui eelmisel
mõlema detaili ühenduskohad. Suru detailid kokku pitskruvidega. 6. Puhasfa detailidelt Iiitest välja vocslanud him. Pärast kuivamisf on seda raske teha.
Puidukruvisid valmistatakse mitmesuguse pikkuse, läbimöõdu ja pea kujuga. Enamlevinud on pelt-, kumerja Iäätspeaga puidukruvid (102). Tavaliselt on keermetatud 0,5-0,6 kruvi
1-i
I
i
i
 4Y
105
keermetatud osa ulatuda kruvi peani. Kruvi peas on soon või ristikujuline süvis (103) kruvikeeraja tarvis. limedad kandilise peaga kruvid on mutrivõtmega keerafavad ja neid nimetatakse võtmekruvideks. Kruvisid keeratakse kruvikeerajaga (104), mille suurus peab vastama kruvi suurusele, õigemini kruvipeas oleva soone või ristikujulise süvise suurusele. Kiilukujulise kruvikeeraja ots peab lõppema paralleelsete külgpindadega ja vastama soone Iaiusele (105), peifpeaga kruvide keeramisel ka kruvipea läbimõõdule. Puidukruvid keerafakse puitdetailidesse risfi puidu pinnaga nii, et sooned jääksid terveks ja asetuksid korrapäraselt kas kruvide rea või puidukiudude suunas (106). Puidukruvidele tuleb avad 1 /3 kuni 1 /2 uiatuses ette puurida. Läbivasse detaili puuritakse kruvi keerme
106
ossa aga kruvi keerme alusele vastava läbimõõduga ava. Peentele ja Iühikesteie kruvidele puuritakse avad ette
10. TREIMINE
Treimine on üks vanimaid puidu mehhaniseeritud töötlemisviise. Ajaloolises arengus on treimine seotud puidust lauanõude, küünlajalgade, tööriistade käepidemete, mõningate mööbliosade, vokkide jms. valmistamisega. Vanimad olid vibutreipingid (107). Sellistes treipinkides kinnitati toorik tsentrite vahele ja pandi pöörlema vibu abil. Vibu nöör oli keeratud mõned korrad ümber tooriku. Laevibu-treipink jättis treimeistril mõlemad käed vabaks tööriistade käsitsemiseks, pealegi sai sellega treida ka suuremaid esemeid. Nendes treipinkides pöörles toorik kahesuunaiiselt, mistõttu nende jõudlus oil küllait väike.
naaskiiga. Kruvide sissekeeramist hölbustab nende eelnev määrimine parafiiniga.
Tooriku ühesuunaline pöörlemine saavutati alles ratastreipinkide leiutamisega. Alguses töötati ratastreipinkidel kahekesi, hiljem ühendati ratas jalapuuga, mis võimaidas väiksemaid esemeid ka üksinda treida.
L „i1ze2.
1 ,
 1 1
Treimisel kasutatakse asjaolu, et pöördkehad fekivad mitmesuguste geomeetriliste kujundite pöörlemisel ümber oma ühe telje. Näiteks saame ristküliku ABCD pöörlemisel ümber ühe külje silindrilise pinna. Silindrilise pinna treimisel antakse toorikule pöörlev Iiikumine, treiterale aga pikiettenihe, mille suund on paralleelne treipingi pikiteljega (108).
040
Puidutre pink ja selle käsitsemine
Puidutreipingi (109) põhisõlmed on järgmised:
- säng;
- tsenterpukk (110);
- tugiraud (111);
- spindel.
Sängi juhtpindadel Iiiguvad tagumine tsenterpukk ja tugiraud. Sängi vasakpoolsele ofsale on kinnitatud vedav tsenterpukk, milles pöörleb treipingi spindel. Spindli parempoolne ots on keermetatud ja sinna võib kinnitada
TSENTERPUKK
110
padruni, plaanseibi või mõne rakise (112). Spindlit läbiv ava on keermepoolsest ofsast kooniline ja sinna saab asetada vedava tsentri. Spindlit läbiva ava kaudu saab vedava tsentri metallvardaga välja Iüüa. Spindli vasakpoolsesse otsa on kinnitatud astmeline rihmaratas, mis on ühendatud elektrimootoriga kiilrihma abil. Et elektrimootor on kinnitatud Iiigutatavale alusele, saab kiilrihma seada sobiva läbimõõduga
rihmarattale ja anda nii spindlile tarvilik pöörlemiskiirus.
Puidu treimiu,'ks vajafakse mitmesuguse kuju ja suurusega Iõil'riistu - treipeitleid (113). Treipeitleid kasutatakse käsiettenihkega treimisel ja neid liigitatakse kumer-, kald- ja eripeitlite ks.
Kumerpeitlitel on ühepoolne lõikeserv, mis moodustab ligikaudu poolringikujulise kaare. Seda peitlit kasuta
1 CCIC(*0
113 KUMERPEITLID
KALDPE!TLID
ERIPEITL!D
takse põhiliselt koorivtreimisel - too- on kahepoolne Iõikeserv ja see on riku esmasel tõõtlemisel.	peitli pikitelje suhtes kaldu.
' Kaldpeltleid kasutatakse siluvtreimi-	EripeMleld kasutatakse mingi kindla
sel, sisse- ja läbilõikamisel. Kaldpeitlil	treimisoperatsiooni jaoks.
I
114
11. TREIMISVOTTED
'I
Treipeitlite käsitsemine.
Treimise ajal on võimalik freipeitleid hoida kas pealt- või althaardega (114), kusjuures need haarded võivad olla nii parem- kui vasakpoolsed. Treipeitli edasiliikumist nimetatakse efenlhkeks.

takse pikiettenihet. Ettenihke suund võib seejuures olla nii parem- kui vasakpoolne.
Kui freitav toorik on suhteliselt jäme ja lühike ning seda treitakse felgsuunas (115), peab lõikeriist liikuma piki- või kaldettenihkega ning tema lõikeserv asugu pöördtelje kõrgusel.
Tooriku ettevalmistamine ja kinnitamine tsentrite vahele.
Enne treimisele asumist tuleb foorik ette valmistada. Selleks tuleb fooriku pikkusmõõdule jätta varu 25-30 mm (116).
Märgi diagonaalidega tooriku ofspindadel tsentrite asukohad ja tõmba sirkliga ringjooned (117).
Höövelda toorik kaheksatahuliseks (118). Löö tooriku ofspindadele tsenfriavad ja pane parempoolseks jäävasse tsentriavasse pisuf määrdeainet (119). Kinnita toorik treipingi tsentrite vahele. Sea fugiraud võimalikult tooriku Iähedale ning tsentrite kõrgusele.
Z \
I- tooriku pikkus
TREITOORIK'U OTS'IAATED
WA
116
TSENTRiTC KÄRNIMINE
117
1
4 4r,
110
Kontrolli treipingi tsentrite parem- kaitseseadmete olemasolu ja oma tööpoolse tsentripuki ja tugiraua aluse	riietuse korrasolekut.
kinnitusi, tooriku pöörlemisvabadust,	Enne töö alustamist kutsu häälestatud
treipeitlite kohal- ja korrasolekut, pingi	treipinki kontrollima õpetaja.
Silindri külgpinna treimine.
1. Pane ette kaitseprillid ja alusta	Pea meeles, et treimisel fuleb Iaast
tööd.	maha Iõigata, mitte maha kulutada.
2. Trei alguses Iaiema kumerpeitliga	4. Enne Iihvimist esita töö õpetajale
(120), kuni tekib ühtlane silindriline	konfrollimiseks.
pind. Kumerpeitli Iõikeserva võib ting
likult jagada kolmeks osaks: keskmil seks ja kaheks äärmiseks. Kumerpeitliga treimisel kasuta euidu Iõikamisel äärmisi 5!,-! Ettenihke suuna muutmisel muutub ka peitli asend (121). 3. Jätka treimist Iaiema kaldpeitliga (122). Ka selle peitli Iõikeserva võib jaotada kolmeks osaks. Silindri külgpinda treitakse kaldpeitli nürinurgapoolse	Iõikeservaga,	sisselõiked tehakse aga treipeitli teravnurga tipuga.
Treitud detaili Iihvimine.
Treitud silindrif lihvitakse tsentrite vahel, surudes lihvpaberi vastu pöörlevat silindrit (123). Enne Iihvimist eemalda tugiraud ja kinnita lihvpaber lihvklotsile. Lihvimisel Iiiguta Iihvklotsi aeglaselt edasi-tagasi. Jälgi, et silindrile ei jääks freimise nähtavaid jälgi. Pärast lihvimist ei tohi enam treida, sest puidu pooridesse jäänud abrassiivosakesed nürivad treipeitli Iõiketera.
Konfrolli silindri külje sirgsust joonlauaga.
Ohutusnõuded puidu treimise)
1. Valmista ette korralik treitoorik.
2. Aseta tugiraud võimalikult tooriku
Iähedale ja kinnita see tugevasti. 3. Pärast tugiraua kinnitamist kontrolli
fooriku pöörlemisvabadust käsitsi. 4. Enne treipingi käivitamist kontrolli
oma tööriietust.
5. Kasuta kaitseprille või Iäbipaistvat varjet.
6. Alusta treimist alles siis, kui frei

pink töötab täispööretel. Lähenda

treipeitel toorikule hästi sujuvalt.

7. Trei ainult korras lõikeriistadega.
tif,?C;üI',AUÜ Ak;A!
Ara unusta neid aeg-aj`aIt teritamast.
8. Mõõda ja märgi ainult seisvat toorikut.
9. Pidurdusseadme puudumisel ära pidurda freipinki käega.
10. Lülita tööpauside ajaks treipink välja. Ara lahku pingi juurest enne, kuni spindel on täielikult seiskunud.
11. Muuda treipingi kiirusastmikku. ainult selle seisu ajal.
12. PUIDU LOODUSVORMID JA PUIDURIKKED
Pole võimalik leida kahte täpselt ühesugust kuuse-, männi- või kaseoksa. Puud nagu muudki loodusvormid võivad olla äärmiselt mitmekesise ja ette
murdunud puude juurepõimingust, võrakuhikust või loodusjõudude poolt vägivaldselt vormitud tüvevigadest suurepärast ja huvitavat materjali mit-
esemete valmistamiseks. Ara ainult kürusta leitud osa eraldamisega. Kõigepealt veendu, et sa ei hävita ega rüüsta loodust. Looduslikust materjalist saad teinekord väikese töötlemise järel äärmiselt huvitavaid asju (124). Pane vaid oma pea ja fantaasia tööle.
Puidu normaalsest ehitusest'tingitud kõrvalekalded ja muufused kannavad puidurikete nime. Puidurikked alandavad puidu kvaliteeti või teevad selle osaliselt või täielikult kasutamiskõlbmatuks. Seda eelkõige tööstuses. See aga ei kehti kooli tööõpetuse kohfa. Sageli saab tööõpetuse tundides ära kasutada just puidurikkeid. Tihti pakuvad need uusi ja huvitavaid ideid jä Iahendusvõimalusi. S e omakorda tõstab huvi tööõpetuseTundide vastu ja rikastab'$ Imistatavate esemete hulka.
13. FIGUURI VORMIMINE PUIDU LOODUSVORMIST
Puidu loodusvormidest on võimalik valmistada mitmesuguseid ja kõige erinevamaid figuure. Metsaraie järel või vilja- ja pargipuude Iõikamisel võib
hõlpsasti leida mitmesuguseid haralisi oksi. Kõige enam loomingulisi võimalusi pakuvad keerdu või kõveriti kasvanud oksad (1.25). Lihtsa vormiga oksast
on raske leida mingisugust kujulist sarnasust, keeruka oksa puhul on see palju kergem. Sul tuleb vaid oma fantaasia tõöle panna ja Iuua ettekujutus figuuri iseloomulikust asendist. Arvesta ka seda, kas sinu poolt tehtav figuur
14. PUIDUPINNA DEKOORIMINE
Töõdeldud puidu pind on väga kaunis. Tavaliselt püütaksegi puidust esemete pind jätta selliseks, nagu ta pärast tõötlemist jääb. Veelgi enam - mööbli pind kaetakse nimelt puiduspooniga või selle imitatsiooniga, ef anda talle võimalikult loodusliku puidu väljanägemist. Kui aga puitesemete pinda soovitakse kaunistada, siis on tegemist puidupinna	dekoorimisega.	Sõna „ dekoor" tähendabki kaunistust.
I uitesemete kaunisfamisel kasutatakse mitmesuguseid dekoorimisvõttei d - süvadekoorl, panustamist, pble
fuleb seisvas, likvas või lamavas asendis. Puuoksast võib figuuri vAFfra voolida kas osaliself (126) vöi täielikult. Mida vähema fööflemisega sa toime tuled, seda väärtuslikum on sinu fehtud figuur (127).
kombinatsioone. Dekooriks vöivad olla looduslikud või geomeetrilised motiivid, sümboolsed märgid või srift. Näiteks vanad peremärgid Eestimaal (128). Kujunduselementideks võivad olla jooned (129), punktid, fäkked, panused, värvitud või põletatud pinnaosad jne. Nimetatud elemente on võimalik puidu pinda Iõigata, puurida, tappida, pinnale Iiimida, värvida, naelutada või teha seda mõnel muul viisil.
Kujunduselemendid võivad olla puidu pinnal kas tasandlliselt, reljeefseit või atuurselt.
m4?6 fij 012,8
VAN AD TEST t PEREMÄnGID, MIS LÕIGATI T:,:.U ESEMETESSE
värvitakse, koostataks4, täispuidust või spoonist4) ja Iiimitakse aluspinnale. Tasandiliselt saab dekoorida ka panustega.
Reljeef kujutab endast süvadekoori, kuid reljeefsed on ka ruumilist vormi omavad voolingud. Süvadekoori kujunduselemendid taanduvad või eenduvad põhipinna suhtes.
Aiuursed kujunduselemendid on materjali läbivad (130) ja need saab tõõesemesse saagida või puurida. Tavaliselt kasutatakse kaunistamiseks mitmesuguse kuju ja suurusega avasid, mulke, auke, pilusid või nende kombinatsioone.
SÄLKJOONE LÜfrEPRCeJ
j
129
Et dekoor aitaks kaasa eseme esteetilise väljanägemise parandamisele, peab ta alluma eseme vormile. Dekoor ei muuda eset praktilisemaks - sägeli hoopis vastupidi: süvadekoor soodustab tolmu kogunemist, aiuurne dekoor nõrgestab konstruktsiooni jne.
A IlIu sF Knp.uI( mm
Pruntimine
Üks lihfsamaid ja enamkasutatavam dekoorimise viis on pruntimine. Pruntimine on dekoorimise võte, kus panustena kasutatakse puidust prunte ehk punne. Puitpunnid võivad olla ümmargused või kandilised. Need Iiimitakse kas põhipinnale või siis sinna puuritud aukudesse (131). Punnid võivad olla valmistatud tervikpuidust või koostatud
Faktuurimine
erinevatest puiduliikidest. Väljaulatuvaid ümmargusi või kandilisi punne saab omakorda dekoorida kas faasimise, süvitamise, sälkamise või panustam i sega.
Hööveldafud puidupind on sile. Taolise
pinna dekoorimisel muudetakse puidu- täpe- ja fäkedekoori (134, ~f,35) või pind ebatasaseks. Selleks kasutatakse mõnda muud võimalust. Üldiself nimesaaglõiget (132), puurdekoori (133),	tatakse taolist töötlemist faktuurimiseks.
133
134
Y'AYAY
IIII/I1*41
Mulgustamine
Mulk - see on auk või ava. Seega mõeldakse muigustamise all puidupinna kaunistamist puurimise või saagimise teel.

Geomeetriline puidulõige
Väga levinud puidupinna dekoorimise viis on puidulõige. Kujunduselemendiks on siin geomeetrilised kujundid. Oige sageli kasufafakse näiteks sälklõiget (136).

Ehisplaadi valmistamine
Puidust ehisplaadi valmistamisel saad kasutada eelnevalf nimetatud dekoorimisviise. Pea aga met$es, et ühel ehisplaadil jj)ole soovitatav kasufada erinevaid dekoorimisviise. Sile ja puhas puidupind on juba ise kaunis, seepärast mõtle alati hästi järele, kas ja millist dekoorimisviisi on üidse otstarbekas kasutada. Oluline on, et dekoorimisest esemele ikka kasu tõuseks, et ese ilmekamaks muutuks.
III. METALLITOOD
1. PLEKI TOOTMINE JA TÖÖTLEMINE
Plekiks nimetatakse õhukest, kuni 4 mm paksust metall-lehte. Seda toodetakse valtsimise teel. Kuumvaltsimisel lastakse hõõguv sitke metallimass pöörle
	vate rullide (vaitside) vahelt Iäbi (137).
•	.
00
1
38

Õhukese pleki saamiseks kasutatakse valtspinke, millel on järjestikku mitu valfsipaari (138). Valtside vahelt Iäbi minnes väheneb metall-lehe paksus, pikkus ja Iaius aga suurenevad.
Kuumvaltsimisele võib järgneda külmvaltsimine, mis muudab pleki paksuse ühtlaseks, pinna aga siledaks ja kõvaks. Tootlikkuse tõstmiseks tehakse külmvaltsimist sageli pakiviisi, s. f. valtside vahelt Iastakse korraga labi mitu
Plekk, n vaga laialdaself kasufatav material. Sellest valmisfafakse masinaosi, anumaid, kööginöusid ja palju muud. Tööstuses valmistatakse plekist detaile ja tooteid stantsimise feel. Stants on kvaliteefsest terasest valmisfatud tööriist, mis koosneb kahest, teineteisega kokku sobivast poolest - templist ja matriitsist. Stanfsiga lõigatakse plekist välja soovitud kujuga detaile (lõikesfants) (140), painutatakse neid (paindestants) (141) vöi venifafakse tasapinnalisest plekilehest ruumilisi esemeid (tõmbestants) (142). Stantsimiseks vajaliku survejõu tagavad võimsad stantsimispressid.
142
2. PLEKI LIIGID JA KASUTUSALAD
Plekke liigitatakse metallide järgi, millest need on foodetud, aga ka nende pinnale kantud kaitsekihfide järgi.
1. Mustadest metallidest plekid:
harilik mustplekk
külmvalfsplekk
dekapeeritud mustplekk roostevabaplekk
2. Värvilistest metallidest plekid: alumiiniumplekk
vaskplekk
messingplekk
3. Kaitsekihiga plekid:
tsingitud plekk
tinatatud plekk
vasetatud plekk
lakitud plekk
värvitud plekk
Vaatleme nimefatud alaliike lähemalt.
Harilikku mustplekki saadakse (terasest ja selle sulamitest) kuumvaltsimisel. Lõõmutamise (kuumutamise ja sellele järgneva aeglase jahutamise) teel muudetakse mustplekk hästi pehmeks ja painduvaks (plastseks). Harilikult tehakse mustplekist autokered, transpordimasinate kabiinid, aparaatide detailid, elektromagnetite ja transformaatorite südamikud jpm.
Külmvaltsplekk on sileda pinnaga, kõva ja elastne. Seda kasutatakse
aparaaditööstuses ja mitmesuguste majapidamisriistade valmistamisel.

Dekapeeritud (happega puhastatud) mustplekk on toormaterjaliks erinevate kaitsekihtidega plekkide valmistamisel, kuid sellest toodetakse ka mitmesuguseid anumaid.
Roostevabast plekist vaimistatakse lauanõusid, mõõteriistu, ehitusdetaile jm.
Värvilistest metallidest toodetakse peamiselt alumiiniumplekki, mis kulub süuremas osas lennukite, laevade ja kööginõude valmistamiseks ja vaskplekki, millest fePPakse elektriseadmeid, torusid ja ehteasju. Samaks gi`starbeks kasutatakse ka valgevask- ehk messingplekki.
Mustadest metallidest plekid on odavad, kuid lähevad niiskuse ja õhu käes kergesti rooste. Selle vältimiseks kaetakse nende pind mõnel juhul värvilisest metallist kaitsekihiga. Kaitsekihiga plekkidest on levinumad tsingitud plekk ja tinatatud ehk valgeplekk. Tsinkplekki kasutatakse katuste, vihmaveeforude ja veeanumate valmistamiseks, valgeplekist aga tehakse põhiliselt konservikarpe, majapidamisriistu ja mänguasju.
144
1 111111 111111	11)	o)
143
tide pleki pinnale kandmine - märkimine.
Märkjooned tõmmatakse plekile märknõela või hariliku pliiatsiga (143). Märknõel on ühest või kahest otsast pikalt teritatud karastatud terasest varb. Mugavamaks käsitsemiseks on märknõela keskosa karestatud või painutatud teritamata ots rõngakujuliseks.
Märknõel jätab hästi nähtava joone oksiidikihiga kaetud mustale või vaskplekile. Alumiiniumplekil on paremini nähtav pliiatsijoon. Pliiatsiga fuleb märkida ka kattekihiga plekile, sest märknõelateravik vigastab kattekihti.
Märkimisel on tõõvahendeiks veel mõõtejoonlauci, nurgikud ja sirkel, har
Koolitõõkojas valmistatakse plekist vem rööbits ja mall (144).
esemeid käsitõõriistadega. Plekitõõ	Märkimisel kantakse plekile esmalt juures on esmaseks tõõoperatsiooniks sirgjoonte või kaarte tõmbamiseks vaja-
3. MXRKIMINE PLEKILE
ristuva joonekesega, mis tõmmatakse enamasti joonlaua otsa järgi (145). Punktid ühendatakse sirgjooneks joonlaua või nurgiku keele abil (146). Et kaare tõmbamisel sirkli teravik paremini keskpunktis püsiks, võib sinna Iüüa kärniga õrna lohu (147). Kärnisüvendiga on soovitatav tähistada ka teised tähtsad punktid, mis hiljem pinnal näha ei jää - näiteks sisselõigete Iõpp- või ristumispunktid.
4. PLEKI LBIKAMINE

Pleki Iõikamiseks kasutatakse plekikääre. Plekikääride Iõiketerad on valmistatud kõvast ja sitkest tööriistaterasest. Kääriterade teritusnurk peab olema 70-800 ja nad peavad Iiikuma tihedait teineteise vastas (149).
Sõltuvalt töö iseloomust ja lõigatava pleki paksusest kasutatakse mitmesuguse kuju ja suurusega plekikääre. Harilikud käsikäärid on mõeldud pehme ja suhteliselt õhukese pleki Iõi
Keerulisema kujuga detailide kontuurid kantakse plekile papist, Iehtplastist või plekist valmistatud sablooni järgi (148). Sablooniga märkimisel tuleb leida sobjk,.vüs selle kinnitamiseks, et ta märkimisel ei nihkuV-.
Plekile märkimisel tuleb silmas pidada, et märkjoon oleks sellel küljel, kus ta edasisel töötlemisel nähtav on. Sageli on otstarbekas kanda osa märkjooni pleki ühele, osa teisele küljele.
plekki lõigata kahel*viisil. Esimesel juhul hoi»kse plekki vasakus ja kääre paremas käes. Et kääre peale kokkuvajutamist uuesti avada, peab väike sõrm olema käärihaarade vahel (151). Niiviisi kääre hoida ja lõigata on küllalt raske. Parem on käsikääridega lõigata nii, et üks haar on kinnitatud kruustangide vahele, teist aga hoitakse parema käega (152). Siis saab kääre lõikamisel täpsemini suunata ja vigu vä Itida.
Pleki lõikamisel ei avata kääride Iõiketeri rohkem kui 25°, sest suurema nurga all nad ei lõika, vaid suruvad pleki terade vahelt välja. Lõiketeri ei või ka löpuni kokku suruda, sest siis fekivad Iõigatava pleki servadesse ristsuunalised fäkked.
Kõverjooneliste detailide väljalõikamiseks harilike käsikääridega tuleb kõigepealt sirgete lõigetega eemaldada laiad plekiservad, jättes märkjoone kõrvale mõne millimeetri laiuse töötlusvaru (153). Alles seejärel tehakse lõige täpselt	kõverjoonelist	märkjoont
Paksema pleki lõikamiseks kasutatakse pikemate käepidemetega nn. sepakääre (154) või kangkääre (155). Pleki lõikamise mehhaniseerimiseks on leiutatud veel ketaskäärid (156) ja elektrikäärid (157). Suured ja paksud plekitahvlid tükeldatakse giljotiinkääridega (158).
153
Pleki Iõikamisel peab olema väga ettevaatlik, sest see on küllaltki ohtlik töö. Peab hoolega jälgima, et:
- sõrmed ei jääks lõiketerade vahe le,
- käepäkk ei jääks haarade otste vahele,
- et terav Iõigatud plekiserv ei vigastaks käsi,
- et teravate servade ja nurkadega plekitükid ei kukuks põrandale.
159
S. PLEKI PAINUTAMINE JA PALISTAMINE
Tasapinnalisest plekist saab ruumilisi esemeid valmistada painutamise feel. Kõige lihfsam on plekktoorikut täisnurga alla painutacp kruustangide vahel. Saileks seatakse painutusjoon samale kõrgusele pakkide pealispinnaga. (Pleki pinna kaitseks fuleks siin kasutada abipakke.) Seejärel lüüakse välja ulatuvale plekiservale puitvasaraga või sobiva laiusega puitklotsiga
(159).
Suuremaid plekktoorikuid, mis kruusfangide vahele ei mahu, painutatakse mitmesuguse kujuga alasitel, mis kinnitatakse kruustangide vahele (160).
Universaalne painutustarvik on nurkalasi, mille üks kant on täisnurkne, teine aga töödeldud kiilukujuliseks
(161). Alasi kinnitatakse kruustangide vahele nii, et täisnurkne kant jääb endast paremale. Võimaluse korral pööratakse kruustangid koos alasiga töölaua suhtes nurga alla (162).
Pleki täisnurkseks painutamiseks seatakse painutuse märkjoon kohakuti alasi kandiga, sellest üle ulatuvale osale aga lüüakse kergelt puitvasaraga. Pikema serva painutamisel koolutatakse algul selle otsad ja seejärel keskosa (163). Õhukest plekki saab painutada ka kahe puitklotsi abil (164). Pleki feravnurkseks painutamiseks seatakse alasi kruustangide vahele nii, et teravnurkne kant on suunatud ülespoole. Painutuse võib teha puitvasara, käte ja puitklotside, erandjuhul aga ka sõrmede jõul (165). Selliselt võib õhukesest valgeplekist valmistada näiteks laineliste servadega toiduvormi.
Pleki painutamise töövõtteid kasutatakse ka pleki palistamisel (166). Kahekordseks keeratud plekiserv on eelkõige tugevam, kuid ka sile ja ohutum. Palistuse Iaiuseks vöetakse tava
~v
-2159 -
,mo>V
liselt pleki kümnekordne paksus (joonisel tähega s) ja tõmmatakse plekiservast nii kaugele märkjoon. Esmalt painutatakse plekiserv alasi täisnurksel kandil täisnurga alla. Seejärel pööratakse plekk ringi ja seatakse nii, et painutatud serv jääks kohakuti alasi vertikaalse küljega. Sellises asendis koolutatakse pallstusserv	puitvasara	Iöökidega
^!.
4
esmalt ühtlaselt täisnurkseks ja seejärel vastu plekki. Palistusserva võib feravnurga alla painutada ka alasi teravnurksel kandil, kuid siis tuleb alasi asendit vahepeal muuta.
Palistusserva ei fohi liiga tugevasti kinni taguda. dige on jätta paindekohta peen torukujuline tühimik (167). Siis jääb palistatud plekiserv ilus sile, kumer ja tugev. Öhema pleki puhul võib palistusserva puitvasara kandiga libistades lihtsalt maha vajutada (168).
Pleki kumeraks painutamisel koolutatakse see käte jõul ümber silindri või koonusekujulise alasi (169). Et plekk painduks sujuvalt lime jõnksude ja voltideta, fuleb ta enne tõmmata tugevasti üle täisnurkse Iauakandi. Niisugust ettevalmistust nimetatakse pleki
169
6. PLEKI VALTSIMINE
Valtsimiseks nimetatakse plekkdetai- märkjoon. Nüüd lüüakse puitvasaraga lide ühendamist nende servade vahe- üle alasi ulatuvale plekiservale nii, et liti painutamise teel. Seda ühendus- ta painduks esmalt teise ja seejärel viisi kasutatakse katuste, vihmavee- esimese märkjoone kohalt kuni esimese torude, plekknõude jm. esemete val- ja teise osa vahele jääb pleki kahemistamisel.
Olenevalt kujust ja kasutusalast eris
tatakse püst- ja lamavaltse, ühe- ja	ÜHEKORDNE
kahekordseid valtse, külje- ja nurga-	fit- PÜSTVALTS valtse (171). Suhteliselt lihtne on ühen
dada plekiservad ühekordse ehk hari
liku lamavaltsiga. Kõigepealt tõmma- OHEPOOLNE takse servadele märkjooned nii nagu ~~ ÜHEKORDNE näidatud joonisel (172). Kriipsjoonega LAMAVALTS
on tähistatud pleki vastasküljele tõm
matav märkjoon.
Valtsiservade ettevalmIstamisel koo
@NIL KAHEKORDNE
ÜHEPOOLNE
lutatakse esmalt esimese detaili serv	LAMAVAKS
70-800 nurga alla nii nagu palistami
selgi (173). Sama tehakse teise detailiga servale lähema märkjoone kohalt.
Seejärel pööratakse teine detail ringi ja	ÜHEKORDNE
seatakse alasi kandiga kohakuti teine	NURGA Cii- 171	LAMAVALTS
172
70-900
1
10s
	

10s
11
171
kordse paksuse laiune pilu (174). Selle painutuse tegemine on piisavalt keeruline, sest on oht pilu kinni lüüa. Seetõttu võib siin kasutada ka teist painutusmoodust, kus esmalt tehakse painutus kaugema märkjoone järgi, seejärel koolutatakse kitsas palistusserv teravnurkse alasti abil feravnurga alla ja Iõpuks servad omavahel paralleelseks.
Pärast servade ettevalmistamist pannakse need vaheliti ja asetatakse detailid alasi sirgele pinnale. Valtsiservade maha painutamine ja kokku löömine toimub esmalt jällegi puit
siluda ja tihendada sobiva laiusega valtsmeisli abil,(176).
Nurgavaltsi kasutatakse karbikujuliste esemete nurkade sidumisel. Sel juhul asuvad mõlemad valtsiservad ühe detaili küljes. Need märgitakse eseme pinnalaotusele kontuur-, painutus- ja palistusjoontega nii nagu näidatud joonisel (177).
Peale tooriku väljalõikamist alustatakse tööd valtsiservade täisnurkseks painutamisega nurkalasil (178). Vastavalt märkjoontele peavad need servad olema suunatud teine-teisele poole
177	V
4%
karbiküljed, mille küljes on ühekordsed valtsiservad. Seda saab teha nurkalasil (180). Ülejäänud kahe külje painutamriiseks tuleb aga kasutada paraja pikkusega abiklotsi (181). Pärast külgede ülespainutamist jäävad valtsiservad kõrvuti. Esmalt painutatakse üks serv teise peale, viimast seestpoõlt abiklotsiga toetades. Lõpuks surufakse kogu valfs vastu karbi külge (182).
7. NEETIMINE
Plekkdetailide laialf kasutatav ühendusviis on neetimine. Neetimisel seatakse ühendatavad detailid feineteise peale ja pannakse neist Iäbi silindriline metallvarb - neet. Neetliiteid kasutatakse laeva-, lennuki- ja aparaaditööstuses.
Neete liigitatakse mõõtmete, materjali, pea ja varva kuju järgi (183). Kõige sagedamini leiavad pleki neetimisel kasutamist ümarpeaga terasest, vasest või alumiiniumist needid, millel on täis- või õõnes varb (184).
Neetimisel fuleb ühendatavatesse detailidesse töödelda ava. Seda tehakse õhukese pleki puhul torniga (185), paksema pleki 16uhul puuriga. Tornimineoon põhimõtteliself sarnane stantsimisele, kus templi otstarvet täidab lapiku otsaga ferasvarb - torn,
u nnw. • aT
ÜMARPEAGA
LAMEPEAGA
PEITPEAGA
POOLPEITPEAGA
185
186
TORN
JGB
matriitsi aset aga terasplaat, milles on torni Iäbimõõdule vastav ava (186). Tornimisel auguga alusplaadil on raske ava ja torniotsa täpselt kohakuti seada. Seepärast kasutatakse sageli ka lihtsamat moodust, kus aluseks on kruustangide vahele kinnitatud kõvast puidust sirge otspinnaga klots (187).
Kui detailide ühendamiseks kasutatakse mitut neeti, tuleb algul tornida vaid ühe needi ava. Pärast esimese needi kinnitamist tornitakse ülejäänud neediavad. Vastasel korral võivad detailid nihkuda ja neediavad ei lange enam kokku.
Neetimise tööriistadeks on Iukksepa
vasar, survetorn, needipea tugi ja nee
dipea vorm. Viimased on ehituselt sar

nased, kuid needipea tuge peab saama

kinnitada kruustangide vahele (188).

Enne neetima asumist määratakse

kindlaks needivarva nõutav pikkus ja
IA; AM-L,- ecc nwr i, Lc 1,1lr;roonlin>
190
peab needivarb detailidest läbi ulatuma iseenda läbimõõdu võrra (189). Detailidest läbi pandud neet seatakse peaga algpea toele, Iiidetavad plekid aga lüüakse survetorniga tihedasti teineteise vastu (190). Siis hakatakse needivarva otsa ettevaatlikult järk-järgult Iaiemaks venitama, kuni selle servad painduvad vastu plekki (191). Lõpuks võetakse needipea vorm ja lüüakse sellega needipea ühtlaselt kumeraks
(10)1

192
BREM
/%.
\\\\\\\\\\~ \\\\\\\\\`

8. JOOTMINE
Paljudel juhtudel on plekkdetaile otstarbekas ühendada jootmise feel. Jootmisel voolab detailide pindade vahele erisulam (joodis), mis tahkudes need pinnad ühendab. Jootmine on väga levinud ühendusviis elektro- ja raadiotehnikas, aga ka majapidamisriistade valmistamisel.
Joodistena kasufatakse värvilisi metalle ja nende sulameid, mis sulas olekus ühinevad hästi teiste metallidega. Sulamistemperatuuri järgi jagatakse joodised kergelt sulavateks ehk pehmejoodisteks (sulamistemperatuur alla 450'C) ja raskeit sulavateks ehk kõvajoodisteks (üle 450 °C).
Koolis kasutatakse pehmejoodiseid. Harilikult on joodiseks tine ja plii sulam, milles 60-90% moodustab tina. Seetõttu nimetataksegi tinapliijoodist mõnikord ka jootetinaks ja joofmist tinutamiseks. Tinapliijoodise sulamis
183-250 °C. Sellega saab joota teras-, vask- ja messingplekki, kuid mitte alumiiniumplekki. Eriti hästi märgab sula jootetina tsingitud plekki ja välgeplekki.
Jootmisel peavad ühendafavad metallipinnad olema hoolikalt puhastatud. Kuid kuumuse toimel tekib ka hoolikalt puhastatud pindadel oksiidikiht, mis takistab joodise ühinemist põhimetalliga. Selle kihi eemaldamiseks kasutatakse happelisi ja neutraalseid räbusteid. Happelise räbustina on enamkasutatav tsinkkloriid. See saadakse tsingi lahustamisel soolhappega, millele pärast reaktsiooni lõppemist lisatakse vett. Tsinkkloriidi kui happeliste omadustega kemikaali fuleb hoida kummikorgiga hoolikalt suletud klaaspudelikeses. Töö ajal tuleb vältida vedeliku sattumist kätele ja riietele. Pärast töö lõppu tuleb kohe pesta käed
töötada, kui pudelikorgi küljes on väike pintsel (193).
Happelistest räbustitest kasutatakse jootmisel veel ammooniumkloriidi (salmiaaki). See valge kristalliline aine on sobiv jootekolvi pinna puhastamiseks oksiidikihist. Neutraalse räbustina kasufatakse männivaigust saadavaf kollakaspruuni kõva klaasisarnast ainet - kampolit.
Jootmisel tuleb joodetavad pinnad kuumutada joodise sulamistemperatuurini, sulatada joodis ja see Iiitekohale kanda. Seda tehakse jootekolviks nimetatava tööriistaga. Tänapäeval on kasufusel elektrivooluga kuumufatavad jootekolvid. Kolbe on erineva kuju ja võimsusega. Harilik elektrikolb koos
194
neb käepidemest, isoleerifud kuumutusspiraalist ja killukujulise otsaga sirgest või nurksest vaskotsikust (194). Kuuma kolviga tuleb olla ettevaatlik. Jootmise vaheaegadel pane kolb alati traadist või plekist alusele (195).
Jootmiseks valmistumisel tuleb seada detailid sellisesse asendisse, et need ilma lisasurvet vajamata tihedasti teineteise vasfas püsiksid. Mõnikord on otstarbekas kalta Iiidetavad pinnad enne ükshaaval joodisekihiga. Detailide kooshoidmiseks võib kasutada ka käsikruustange, traati või muud kuumakindlat farvikuf (196). Kolvi tööosa puhastatakse viili või lihvpaberiga tagist, kuumutatakse joodise sulamistemperatuurini ja kaetakse siis sula
d
G
Air a III,
OTSI!(
SPIRAAL
off'(=
joodisega. Seejärel kanfakse jootekohale räbusti (kui joodetavad pinnad on eelnevalt kaetud joodisega, siis pole selleks vajadust) ja asetatakse kuum koib koos joodisega jootekohale (197). Kolbi ei tohi ühenduskohal enne liigutada, kui joodis valgub i*ttlaselt joodetavate detAide vahele. Seejärel nihutatakse kolbi piki õmblust edasi ja
Jootmisel tuleb täita mitmeid ohutusnõudeid.
- Töö toimugu hästi ventileeritavas

ruumis, sest räbusti aurud on mürgised.

- Ettevaatust kuuma kolvi, kuumu

tatud joodise ja detailidega ümberkäi

misel. Jälgi et need ei satuks vastu
198
lõpuks eemaldafakse. Joodetavad detailid peavad jääma liikumatuks kuni joodis täielikult tardub. Joodist ei või kuhjata ühenduskohale ülearu. See ei suurenda lute tugevust, vaid muudab eseme näotuks. Üleliigse joodise saab eemaldada „kuiva" kolviga ühenduskohta uuesti kuumutades ja vastavalt kallutades (198).
käsi, riideid või kergestisüttivaid esemeid.
- Happelise räbusti sattumisel paljale kehaosale fuleb see eemaldada seebivee või pesusoodaga.
9. PLEKI TRAATIMINE
Mõnikord on vajalik, et plekist eseme serv oleks eriti tugev. Sel juhul ei piisa pleki palistamisest, vaid pleki ääre sisse tuleb keerata traat. Niisugust tööd nimetatakse pleki traatimiseks. Traafimine on suurt täpsust ja kogemusi nõudev töö. Soovitatav on seda esmalt harjutada mõnel proovitükil.
Traatimisel plekile tõmmatavad märkjooned on seotud kasutatava fraadi Iäbimõõduga (d) (199). Käsitsi on traatimist kõige hõlpsam teha, kui fraadi Iäbimõõt on pleki paksusest 5-6 korda suurem. Märkides plekile eseme pinnaIaotust, tuleb traatimisele kuuluv plekiserv võtta traadi kolmekordse Iäbimõõdu võrra Iaiem. Kui fraadi Iäbimõõt on 3 mm, peab traatimisvaru olema 9, mm.
0,5-1d
Aw~ r
Traatimiseks tõmmatakse plekile 2 märkjoont: esimene servast ühe ja teine esimesest kahe traadi` Iäbimõõdu kaugusele. Seejärel valmistatakse pleki äär traatimiseks ette nurkalasil. Painutamist alustatakse servale Iähemat märkjoont mööda. Plekiserv painutatakse esmalt alasi täisnurksel kandil täisnurkseks ja seejärel teravnurksel 450 alla (200). Nüüd järgneb painutamine kaugemat märkjoont mööda. See käib samas järjekorras - esmalt täisnurksel ja seejärel teravnurksel alasil (201). Vajaliku nurga saamist takistab mõlemal juhul eelnevalt painutatud kitsas plekiserv. Seepärast tuleb teha lisapainutus alasi sirgel 4. Ijel. Pleki Iaiem serv peab jääma sellisesse aä, ndisse, et
2,5-3d
199
2,5-2d
1
0,5-id 200
ABWA
in
201
AKÄ
1
traat tekkinud kolmnurksesse kanalisse sisse mahuks.
Kui traat on paigas, painutatakse serv vastu plekki. Seejärel keerafakse plekk ümber ja lüüakse puitvasaraga teisele teravale kandile, kuni plekk traadi ümber kumeraks paindub. Kaht viimast tööoperatsiooe korratakse
10. KOHRUTAMINE

Kui pehmele alusele pandud plastsele plekile lüüa (või ka vajutada) kõva esemega, siis venib plekk selle koha peal välja - tekib kühm ehk kohr. Seda omadust kasutades on võimalik
204
vaheldumisi, kuni on saadud sile ümmargune traadiga toru (202).
Et traat pleki servas ei nihkuks ja „toru" otsast välja ei paistaks, võetakse mõnikord (näiteks käepideme juures) traat veidi lühem ja lüüakse toru ots lapikuks (203).
sileda pleki pinnale jäädvustada mitme

suguseid reljeefseid kujundeid.. Nii

sugust pleki töötlemise viisi nimeta

takse kohrutamiseks ehk vermimiseks.

Kohrutamise tööriistadeks on mitme
suguse otsa kujuga karastafud feraspulgad - täpitsad (204) ja kohrutusvasarad (205).
Täpifsa ofsfe teravad kandid on kergelt ümardatud, ef nad plekki ei augusfaks (206). Tööfamisel lüüakse neile keskmise raskusega (200-300 g) lukksepavasaraga. Kui aga soovitakse plekkesemele feha ka läbivaid mulke, fuleb fäpifsa asemel kasutada feravate kantidega torne. Kohrutusvasaraga on raske plekile fäpsete konfuuridega kohre lüüa. Tavaliselt venitatakse nende abil kumeraks suuremaid pinnaosi.
Kohrutamise feel valmisfatakse peamiselt reljeefse faktuuriga ehisplaate. Selle föö juures on lisaks tööriisfadele vajalik ka sobivafe omadustega alusplaat. Parimaks aluseks kohrutamisel on
eriline pigimastiks. Selle valmistamiseks lisatakse sulatatud bituumenisse täiteainena kas valumulda, tellisejahu või värvimulda, vähesel määral ka vaha, kampolit ja lambarasva. Selline pigi kallatakse madalate servadega kasti, mille põhi on veidi suurem töödeldavast plekist. Eelnevalt puhastatud ja lõömutatud plekktoorik asetatakse sulapigile. Et plekiservad töö ajal üles ei kerkiks, painutatakse need 6-8 mm laiuselt täisnurga alla ja surufakse pigi sisse. Pigi jahtudes kleepub toorik tihedasti pigi külge (207).
Ehisplaadi kohrutamisele eelneb kavandi joonistamine paberile. Sinna kantakse kõik kontuurjooned ja üksikosade eraldusjooned. Kõik kõrgemad kohad on kasi!*k viirutada, madalamad aga jätta valgeks (208). JcL'!nise võib
207
208
plekile kanda kopeerpaberiga või siis plekile Iiimida.
Kohrutamist alustatakse kontuurjoonte fikseerimisest piklike ja' poolkumerate täpitsate abil. Töötamisel hoitakse täpitsat veidi kaldu endast eemale, nii et selle tagumine nurk toetuks pidevalt juba Iöödud renni (209). Seejärel Iüüakse madalamaks foon ja joonise madalamad elemendid, kasutades selleks lapikute otstega täpitsaid (210).
Peale kontuuride ja madalamake kohtade kohrutamist sulatatakse plekk pigi küljest Iahti, puhastatakse tärpentiniga ja Iõõmutatakse uuesti. Nüüd kohrutatakse tagaküljelt ettepoole kõrgemaks eenduvad elemendid, pannes aluseks tiheda kummi, pliiplai*Ji või sirge otsaga pui*lotsi (211).
Pigimastiksi kasutamine kohrutamisel on tülikas ja küllaltki ohtlik. Kuumad pigitilgad võivad põletada käsi ja määrida riideid. Seepärast peab töö ajal olema ees puldanpõll ja käes kindad. Harjutustöid võib kohrutada ka tervenisti kummi-, tina- või puitalusel.
211
11. PRESSIMINE (STANTSIMINE) KUMMIALUSEL
Pehmele ja plastsele plekile saab kujundeid kanda ka metallist templiga. Selleks kasutatakse tugevat kruvi- (212) või hüdraulilist press!. Pressi puudumisel võib selle asendada auto õlitungrauaga (213).
Pressimiseks vajalik tempel valmistatakse paksust terasplaadist või kettast, mille küljed on siledad ja paralleelsed. Selle pinnale Iiimitakse soovitavad kujundid, mis saetakse metalli jõhvsaega välja 1-1,5 mm paksusest vaskplekist vöi kõvast Iehtplastist (214). Liimimisele tuleb kasutada EPO-Iiimi.
Pressimisalusena (matriitsina) kasutatakse templiga ühesuurust tihedast kummist puhvrit. Hästi sobib selleks hokilitter. Et tempel ja matriits teinet'eise suhtes ei nihkuks, tuleks need asetada sobiva kujuga metallist raami või hülsi sisse (215). Köige lihtsam on teha niisugune hülss ja sellele vastav tempel metallitreipingil.
PFessimise teel on kasulik feha massiliselt ühesuguse kujundusega esemeid - märke, medaleid, võtmeripatseid jne. Medalile massiivsema kuju andmiseks võib kaks ühesuguse või erineva kujundusega detaili vastamisi asetada ja servad kinni joota.
215
TEMPEL
PLEKK MATRIITS
TFMPEL	ufll te
12. PLEKIST ESEMETE VIIMISTLEMINE
Vilmistlemisega antakse metal Ii pinnale dekoratiivne välimus, mis ühtlasi kaitseb eset ka õhuniiskuse eest. Oheks enamkasufatavaks viimistlusvõtteks on oksüdeerimine. Sel juhul tekitatakse mefalli pinnale kunstlikulf ühflane värviline oksiidikiht.
Oksüdeerimisel peab eseme pind olema hoolikalf puhastatud musfusest, vanast oksiidist ja rasvast. Oldjuhul toimub mefallipinna silumine ja puhasfamine Iihvimise feel.
Lihvimisel hõõrutakse metalli pind siledaks ja puhtaks erineva teralisusega Iihvpaberite abil. Lihvimisel asetatakse paber ümber viili või lihvklotsi. Kuna plekist defailid on õhu sed ja elastsed, tuleb., nad lihvimiseks kinnitada naeltega puidust aluse külge (216).
Käsifsi lihvimine on aeganõudev töõ. Seefõtfu kasutatakse pleki Lihvimisel sageli ka viltkettaid, mis pannakse pöörlema freipingis, puurpingis või
spetsiaalses lihvpingis. Lihvimiseks kasutatavale viltseibile on peale Iiimitud abrasiivpuru. Ka seibil lihvimiseks kinnitatakse plekkdefail alusele. Pea meeles, ef Iihvitavat detaili tuleb hoida Iihvseibi pöörlemisteljest madalamal (217).
Kui tahetakse saada eriti siledat ja kõrge Iäikega pinda, järgneb lihvimisele poleerimine. Metalli saab poleerida kiiresti pöörlevate viltseibidP abil, millele on kantud eriline pasta. Musfade metallide poleerimisel kasutatakse raudoksiidi baasil valmisfatud pastat, värviliste metallide poleerimisel aga kroomoksiidi koos sideainetega. Viimafinimetatud pasta on rohelise värvusega.
Et poleerpastad sisaldavad ka rasva, fuleb esemeid peale poleerimist pesta, nõrga soolhappe lahusega ja seejärel neutraliseerida pesusoodaga.
Terasplekile saab ilusa musta oksiidi-
kihi õliga kuumufamise feel. Kõigepealt kuumutatakse eset leegis või muhvelahjus 350 °C-ni, kuni see omandab hallika värvuse. Seejärel kantakse sellele pintsliga ühtlane kiht linaseemne,'päevalille- vöi masinaõli. Varidusel korratakse kogu operatsiooni mitu korda.
Värvilisi oksiidikihte on võimalik terase pinnale saada ka nn. muutevärvusi kasufades. Sõltuvalt kuumutamisfemperafuurist tekivad puhta terase pinnale järgmised värvused: 208 °C - kollane, 254 °C - pruun, 265 °C - punane, 285 °C - helesinine, 293305 °C - fumesinine. Kuumutamisel tuleb detaili hoolega jälgida ja soovi
Püüa leida vastus või Iahendus

Kas Eestis toodetakse plekki?
2. Mi•ks mustplekist ei valmistata konservikarpe?
3. Kas naelast saab valmistada märkhõela plekile märkimiseks? 4
4. Miks plekikääridel on pikad käepidemed?
5. Miks plekki painutatakse puitvasara või puitklotsi, mitte aga metallvasara abil?
6. Miks plekk-katustel kasutatakse

lamavaltside asemel püstvaltse?
7. Kas needipea vorm ja needipea fugi võivad neetimisel teineteist asendada?
tud värvi ilmumisel jahutada ese kiiresti masinaõlis või vahas.
Vasest ja messingist esemetele on kõige lihtsam anda pruune oksiidikihte mitmesuguste lahustega kuumalt või külmalt. Külmalt on võimalik vaske oksüdeerida naafriumsulfiidi vesilahuse ja messingit aluselise vaskkarbonaadi ja nuuskpiirituse vesilahuse abil. Mõlemat metalli on võimalik oksüdeerida lahusega, kus ühes liitris vees on lahustatud 50 g vaskvitrioli ja 50 g hüposulfitit (fotokinnitit). See lahus on vaja kuumutada umbes 90'C, kuid mifte keema lasta.
8. Miks veeämbrid ühendatakse nii valts- kui jootliitega?
9. Kas plekist pesuvanni serv on palisfafud või traaditud? Miks?
10. Missuguse paksusega plekk on

kohrufamiseks kõige sobivam?
11. Kas tsingitud plekist ja vaskplekist detaile on võimalik omavahel kokku joota?
12. Millisest maferjalisf puhvrit peale kummiketta on võimalik veel kasutada pressimisalusena kooli töökojas?
13. Kas valgeplekki on võimalik oksü
deerida?
