I. ÜLDTEHNILINE ETTEVALMISTUS
1. MOOTMINE NIHIKUGA

Detailide mõõtmiseks kasutatakse mit- vaatame mõõtejoonlaua skaalale ebamesuguseid mõõteriistu. Kõige tavali- õigesti (3).
semad mõõteriistad on mõõtejoonlaud Detailide täpsemaks mõõtmiseks (1) ja mõõdulint (2). Mõõtetäpsus kasutatakse nihikut (4). Nihik koosneb nende kasutamisel ei ole kuigi suur -
umbes 0,5 mm. Seejuures võib mõõtmisviga muutuda suuremakski, kui me
KEEL
4
kahest põhidetailist - liikumatust ja Iiikuvast haarast. Liikumatule haarale on peale kantud millimeeterjaotusega põhiskaala. See on täpselt samasugune kui tavalisel mõõtejoonlaual. Liikuvale haarale on aga kantud eriline skaala - noonius. Kui nihiku haarad on kokku surutud, ühtib nooniuse alguskriips põhiskaala nullkriipsuga (5).
Nooniuse ehitusest oleneb ka mõõte
Juhul kui nihiku haarade mõõtepindade vahe on võrdne täisarvu millimeetritega, on noonius nihutatud sedavõrd paremale, et ta alguskriips langeb täpselt kokku seda arvu tähistava põhiskaala kriipsukesega (7). Nii loetaksegi kõiki fSisarvulisi mõõtmeid nihiku põhiskaalalt nooniuse alguskriipsu järgi.
Kui mõõdetav suurus ei ole täis
riista mõõtmistäpsus. Kõige levinum on arvuline, siis ei lange nooniuse algus
nihik, millega saab mõõta täpsusega 1 /10 (0,1) mm. Taolise nihiku nooniuse pikkuseks.on 19 mm ja see on jagatud vahekriipsudega 10-ks võrdseks osaks (6). Kui nihiku haarad on koos ja alguskriips ühtib põhiskaala alguskriipsuga, siis ühtib nooniuse lõpukriips põhiskaalal 19 mm tähistava jaotusega. Olejäänud nooniuse vahejaotused (vahekriipsud) aga ei lange siis täpselt kokku ühegi põhiskaala kriipsukesega.
ega lõpukriips kokku ühegi kriipsukesega põhiskaalal. See-eesf langeb aga üks üheksast vahekriipsukestest kokku mingi põhiskaala kriipsukesega. (8). See arv, mitmes on kokkulangev kriips nooniuse vahekriipsude hulgas (lugedes vasakult paremale), lisatakse täismillimeetritele kümnendikena peale koma. Täismillimeetreid omakorda tähistab nihiku põhiskaala see kriipsuke, mis jääb nooniuse alguskriipsust vasakule.
Nihikul, mille mõõtmistäpsus on 0,05 (viis sajandikku) millimeetrit, on nooniuse pikkus 39 mm. Viimane on jagatud vahekriipsukestega 20 võrdseks osaks (9). Sellelt nihikult loetakse täis
10	11I	12'	13	14	15
 	....I.r.r`. .,II.}.`~I.II....I....L....I.... I.-I
3	4	5	5
I, I
UHTIV
'A HE KR PS
S
0	1	2	3	4	5
`f'tT iYi"?  	ti-'( ti.q,vti.+.I.II....I ....1
25	50	75
NOONIUS	PÖH(SKAA:_'.
5
VANFKRIIPSU0
IiIIIII
LÖPUKRIIPS
millimeetrid täpselt samuti kui väiksema möõtmistäpsusega nihikult. Millimeetri osad Ioetakse aga nooniuselt nii, et põhiskaala mistahes kriipsuga ühtimisel tähistavad paarisarvulised kriipsud kümnendikke (2. vahekriips = 0,1 mm, 4. vahekriips = 0,2 mm jne.). Paarituarvulised vahekriipsud näitavad põhiskaala kriipsuga ühtumisel pooli kümnendikke ehk 0,1/2 = 0,05 mm (1. kriips = 0,05 mm, 3. kriips = 0,15 mm, 5. kriips = 0,25 mm jne.). Et nooniust lugedes oleks Iihtsam määrata, mitmenda kriipsuga on tegemist, on 5., 10. ja 15 vahekriips fehtud pikemad ja nende juurde kirjutatud vastavalt sajandikmillimeetreid tähistavad numbrid 25, 50 ja 75.
Mõõdu lugemisel nihiku skaaladelf tuleb seda hoida otse silmade-ees risti vaafesuunaga. Kui nihik on kaldu vöi vaadatakse sellele viltu, fekib lugemisel küllaltki suur viga. Sellest oli juba juttu mõõtejoonlaualt või mõödulindilt mõõtme vaatamisel (3).
SEEST
'r	1
VALJAST
SÜVISE SÜGAVUS 1)
Et nihik on küllalt täpne mõõteriist, tuleb teda hoida kulumise, määrdumise ja vigastatuste eest, sest need kahandavad kiiresti mõõteriista täpsust.
Mõõtmise.l hoitakse nihikut käes, et selle raamikest oleks võimalik pöidlaga

2. JOONISE MOOTMESTAMISE POHIREEGLID

Mis tahes detaili või eseme joonisel, s. t. igal tööjoonisel peab olema piisavalt mõõtmeid selle foote valmistamiseks, üheks olulisemaks nõudeks tööjoonistele on mõõtmete selge ja otstarbekas märkimine. Seda nimetatakse joonise mõõtmestamlseks.
Tavaliselt kujutatakse esemeid joonistel normaalsuuruses, s. 0. mõõtsuhtes (mastaabis) 1:1. Suuremate esemete kujutamisel tuleb kasutada ka suhef 1:2, 1:5 või koguni 1:10. Kõik vajalikud mõõtarvud tuleb esitada nende tegelikus väärtuses, s. t. mõõtmete märkimisel ei arvestata mastaabist tingitud suuruste muutusi. Kui mõõtarvu juures puudub nimetus (tavaliselt see just nii ongi), on esitatud mõõtarv alati millimeetrites. Kõigit muudel juhtudel märgitakse mõõtarvu järele lühendatud nimetus - cm, m jne. Seda tehakse siiski väga harva ja ka siis üksnes erandjuhtudel.
MOOTNO0L
nihutada. Set viisil on kõige hõlpsam seada mõõtehaarad detailile just soovitud kohas. (10). Nihikuga saab mõõta eseme pikkust, laiust, paksust, välis- ja siseläbimõõtu, ava või astme sügavust (11).

Mõõtmete joonistele märkimisel tehakse seda mõõtjoonte ja piirik- ehk distantsjoonte abil.
Mõõtjoon määrab mõõdetava lõigu pikkuse. Tema ofstes on mõõtnooled (12), mille teravikud ulatuvad piirikehk distantsjoonteni ja fikseerivad mõõtme pikkuse. Pürik- ehk distantsjoon tõmmatakse detailiga risti ning nende vahele paralleelselt detailiga tõmmataksegi mõõtjoon. Niiviisi piirikjooned nagu piiraksid mõõdetavat detaili või konkreetset mõõdetavat lõiku. Mõõtnooled peavad olema kogu joonise ulatuses ühesuguse kuju ja suurusega.
Mõõtarvud, mis tähistavad mõõdetava lõigu suurust (pikkust, laiust, läbimõõfu, raadiust jne.), märgitakse alafi mõõtjoone keskele joone peale. Mõõtjooned tõmmatakse alati paralleelselt nende lõikudega, mida mõõdetakse. Püstasendis ja sellest paremale jäävatele mõõtjoontele märgitud mõõtarvud peavad olema loetavad paremalt, püstasendist vasakule jäävate
PIIRIKJOON

(DISTANTSJOON)
12
13
MÖÕTJOON MÖÕTARV i
CCV
DETAIL
mõõtjoonte mõõtarvud aga vasakult (13).
Kui mõõtarvu märkimine piirikjoonte vahele ei ole võimalik, märgitakse see piirikjoontest väljapoole mõötjoone pikendusele. Kui piirikjoonte vahel ei ole ruumi nooleotsakeste väljajoonestamiseks, kasutatakse kas punktikesi vöi kaldkriipsukesi (14).
Mõõtjoon tõmmatakse detaili kontuurjoonest tavaliselt 10 mm kaugusele. Nende joonte omavahelised kaugused peavad olema kogu joonise ulatuses võrdsed, tavaliselt vähemalt 7 mm. Mõõtjoon ei tohi olla kontuurjoone pikenduseks, samuti ei tohi kontuurjoont ennast kasutada mõõtjoonena (15).
Sageli on tarvis joonisele märkida avade ja kõverpindade mõõtmeid. Et seda oleks hõlpsam teha, kasutatakse vastavaid tingmärke:
R - raadiuse tähistamiseks on mõõtarvu ette märgitud , R-täht - R 10, R 75 jne. (16).
0 - läbimõõdu tähistamiseks on mõõtarvu ees märk 0 (kald
 28
15
14
RÄADIUS
17
PIKKUSMÖÖT
30°
LÄBIMÖÖT
18
19
NURGASABLOON
kriipsukesega	Iäbikriipsutatud
ringike) - 0 5, 0 35 jne. (17).
Kui joonisel on tähistatud nurka, mis peab olema fjpse suurusega, kirjutatakse mõõtarvu järele kraadimärk, näiteks 30°, 90° (18).
Nurki kontrollitakse vastavatesabloobidega (19).
Joonist, kuhu on kantud kõik eseme valmistamiseks vajaminevad mõõtmed, nimetatakse tööjooniseks (20).
3. SKEEM KUI JOONISE ERILIIK

Joonise abil saab edastada mis takes masina, hoone, eseme, aparaadi vms. kuju ja mõõtmeid. Paraku võivad üksikud detailid muuta joonise nii
VÕLL L_J
I-I
LIUGELAAGER
0

0

VEERELAAGER
20
x
x
HAMMASÜLEKANNE (SILINDRILINE)
0
1

HAMMASÜLEKANNE (KOONILINE)
ASTMELINE RIHMARATAS
HAM MASLATTÜLEKANNE
21
KÄIGUKRUVI .IA MIITTFR
keeruliseks ja „kirjuks", et selle järgi on raske aru saada seadme kui terviku ehitusest ja tööpõhimõttest. Ka võivad ühe mehhanismi või süsteemi osad olla üksteisest niivõrd kaugel, et nende kujutamine ühtses mõõtkavas (mastaabis) oleks ebaotstatbekas. Nendel juhtudel tuleb joonis asendada skeemiga.
Skeem on seadme üldehitust ja tööpõhimõtet selgitav lihtsustatud joonis, kus kindlaid detaile või sõlmi kujutatakse leppemärkide abil. Skeemidel ei ole vaja kasutada kindiat mõõtkava ega püüda kinni pidada üksikute detailide asendist tegelikkuses. Kui skeemil kasutatakse standardseid leppemärke, ei lisata neile kirjalikke selgitusi.
Tehnikas on kõige levinumad kinemaatika- ja eiektriskeemid. Kinemaatikaskeemideks nimetatakse selliseid skeeme, mis tingfähiste abil selgitavad jõu ja liikumise üiekandumist jõuallikalt (mootorilt) masina või seadme tööorganlie. Kinemaatikaskeemidel tähistatakse Ieppemärkidega võllid, teijed, toed, Iaagrid, hammasrattad, rihmarattad, sidurid, käigukruvid jms. (21). Võimaluse korral kujutatakse kinemaatikaskeemi taustana peene joo
nega ka mehhanismi või masina väliskontuurid (22).
Elektriskeemide abil selgitatakse kõikvõimalike elektriliste ja elektrooniliste aparaatide ja seadmete ehitust ja üksikosade ühendamist. Taolistel
12
13
JUHTMt!L üiii: Uu
i(i~? Iml~~
L~J
coll
)ÖI L aI L IKAS
--0-
>s	a;ti-a
SULAVKAITSI
23
11
KORTERISISENE TOITEJUHE
 0
TOITEJUHE KORTERI TEISTELE TARBIJATELE
04
24
VÄLINE TOITEJUHE
0 JAOTUSKILP	FISTIKUPESA
LÜLITI
VALGUSTI
skeemidel kasutatakse juhtmete, Iüli- skeemidel paigutada kõik detailid, tite, vooluallikate, takistite, lampide, sõlmed ja neid ühendavad juhtmed kondensaatorite, poolide, dioodide, võimalikult ülevaatlikult. Nende tegetransistoride jms. jaoks kindlaid leppe- Iikku paiknemist ruumis või aparaadis märke (23). Üldiselt püütakse elektri- skeem ei kajasta (24).
4. MEHHANISMID JA MASINAD

Tõõ fegemisel energia kas muundub	Masinad Iiigitatakse jõumasinateks ja või toimub tema edasikandmine ühest töömasinateks.
kohast teise või ühelt esemelt teisele. Jõumasln on selline masin, milles mingi Tööd tehakse mitmesuguste masinate ja energialiik muudetakse mehaaniliseks mehhanismide abil.	tööks.
MASINAD

 	I
1
JBUMASI	sisepõlemismootor	TOOMASINAD
	NAD	
			1	
aurumasin	sisepölemismootor	Tehnolooglllsed		Transpordi
				
veeturbiin		masinad		masinad
auruturbiin		puidu- ja metallitöötlemis-		autod
elektrimootor		pingid		lennukid
jne.		kudumisteljed		laevad
		jne.		kraanad
				jne.
1
Töömasin on masin, mille abil muudetakse töödeldavat materjali või eseme omadusi, kuju või asukohta jne. Töömasinad jagunevad omakorda tehnoloogilisteks masinateks, mis muudavad eseme kuju või omadusi, ning transpordimasinateks, mille abil muudetakse vaid eseme asukohta.
Kooli õppetöökojas on harilikult töömasinateks puurpink, puidu- ja metal Iitreipingid.

Puurpink on lihtne ja suhteliselt ohutu töömasin. Temaga saab töödelda nii puitu, metalle, plaste ja ka teisi koolis kasutatavaid materjale. Puurpingi ehitust on hea tundma õppida vaadates üheaegselt nii pingi väliskuju kui ka selle kinemaatikaskeemi (25). Puurpingi aluseks on massiivne malmist valatud töölaud ja selle külge kinnitatud vertikaalne sammas. Töölaua pinnale on freesitud alt laieneva profiiliga sooned. Nendesse saab vajaduse korral erikujuliste poltide abil fikseerida masinakruustangid või mõne muu kinnitusrakise. Samba esiküljele on kinnitatud hammaslatt. Seda mööda saab käsiajamiga hammasülekande abil pingi korpust ehk spindlipukki ülesalla Iiigutada.

Puurpingi jõuülekanne algab korpuse külge monteeritud elektrimootorist. Mootori võlli otsa on kiilutud astmeline rihmarafas. Spindlipuki ülaossa on monteeritud kuullaagritel pöörlev puks, mille otsa kinnitub teine astmeline rihmarafas. Elektrimootori jõud ja pöörlemine kantakse ühelt rihmarattalt teisele kiilrihma abil. Muutes rihma asukohta astmelistel rihmaratastel, muudame ühtaegu ka puksi ja sellega liikuvalt ühendatud
töövõlli pöörlemiskiirust. Töövõlli (spindli) alumine ots on foetatud hülsis asuvate veerelaagritega. Hülssi koos spindliga saab teise hammaslattülekande abil nihutada üles-alla ka pöörlemise ajal.
Puurpingi spindli otsa kinnitub vastava koonusistuga puuripadrun. Kooli puurpinkide juures kasutatakse kolme pakiga tsentreerivat padrunit (26).
5. MASINATE ARENGULUGU
26
Masinate areng tänapäevases mõistes kasutada nende valmistamiseks metalalgas umbes 2500 aasta eest rauaaja list tööriistu avas uusi võimalusi mitmealguses, kui leiutati plokk ja vesiratas. suguste masinate ehitamiseks. ArvataPlokist kujunes ajapikku välja kraana, vasti võeti algeline treipink kasutusele vesirattast aga vesiveski. Võimalus umbes samal ajal. varustada masinaid metallosadega ning
Orjandusliku korra ajal masinate areng seiskus, ehkki vanas Kreekas ja Roomas oli õpetlasi, kes püüdsid oiemasoievaid masinaid täiustada ja Iuua ka uusi. Tuntuim neist on Heron Aleksandriast, kes muu hulgas Ieiutas tuuiiku abil käitatava hüdrauiiiise oreii ja primitiivse auruturbiini (27).
Keskajal (500-1450) aigas tehnika areng uuesti. Sel ajal kujunes vesirattast universaaine jõumasin, mida lisaks jahvatamiseie kasutati ka riide vanutamiseks, sepavasarate ja -lõõtsade käitamiseks, paberimassi purustamiseks. Sellest ajast on pärit ka niisugused mõisted nagu villaveski ja paberiveski.
XII sajandil tegi tuuiikute iimumine meie esivanematele kättesaadavaks veel ühe energiaallika-tuuie. Keskaja lõpul ilmusid esimesed vokid, ketrusja kudumismasinad. Suure hüppe masinate arengus põhjustas uue jõumasina - aurumasina leiutamine. See
6. KUIDAS TOOTAB KELL

Juba väga kauges minevikus tekkis inimestel vajadus täpselt aega mõõta. Selleks oü vaja ühesuguste „jaotustega" mõõteriista. Niisuguse riista võis leida loodusest, sest ööpäevad on täpselt ühepikkused. Paraku on sel ,,mõõteriistal" liiga suured ,jaotused" .a selle a ei saa mõõta väiksemaid
au on ajaloos antud inglise insenerile James Watt'ile, kes 1769.a. sai töökõlbulikule masinate patendi. Enne seda olid aurumasina loomiseks teinud ära suure töö mitmed teised andekad leidurid. Aurumasin võimaldas oiuliseit täiustada transpordimasinaid: õige pea ehitati esimene aurik (1788) ja vedur (1814). Umbes sada aastat pärast aurumasina leiutamist (1885) ehitasid saksa insenerid Gottlieb Daimler ja Carl Benz üheaegselt valmis esimese bensiinimootori. Mõni aasta hiljem sai Rudolf Diesel patendi diiselmootorile, mis oli suuteiine töötama raskematel naftajääkidel. Need, nn. sisepõlemismootorid kujundasid põhjalikult ümber kogu inimkonna eiu. Oma suhteliselt väikese kaalu tõttu saab neid kasutada nii autode, lennukite, trakforite kui ka muruniitjate, saagide ja mistahes muude igapäevaelus tarviiike masinate juures.
ajavahemikke. Õige -ammu leidsid inimesed, et aega saab mõõta ka päikesekiirte teele seafud eseme varju pikkuse või varju Iiikumise järgi. Nii tekkisid päikesekellad. Paraku ei paista päike alati ja kõikjal ning pealegi ei osutunud ka see mõõtmisviis piisavalt täpseks.
Juba ammu pandi tähele, et vedelik
või pulber voolab läbi kindle suurusega ava ühtlase kiirusega. Sellel nähtusel põhinevadki IIIva- ja veekellad. Need kellad olid age üsna massiivsed ja vajasid pidevalt valvamist, sest sinna tuli vajalikul hetkel kas vett lisada või Iiivakell ümber pöörata.
Kõik see kestis seni, kuni avastati tähtis loodusnähtus: kindla pikkusega pendll võnked on täpselt ühesuguse kestusega. Nüüd oli vaja veel jõuallikat, mis ei laseks pendli võnkeid sumbuda, ja mehhanismi, mis aitaks pendli võnkeid lugeda.
Mehhaanlllse kella esimeseks jõuallikaks oli raskus - kellapomm, mida kasutatakse veel tänapäevalgi. Pendli ja pommidega seinakella ehitus pole kuigi keeruline (28). See algab trumlist, mille peale on keritud pommi hoidev nöör või kett. Trummel on ühendatud hammasrattaga, mis keerab väikest hammasratast ja sellega ühendatud „tunniratast", mille külge on kinnitatud tunniosuti. Tunniratas keerab teist ülekanderatast koos käigurattaga. Selle ülesanne on tunniratta ja trumli käiku vajalikul määral pidurdada. Olal käiguratta kohal on kumer plaadike, mis meenufab ankrut. Ankruks seda kutsutaksegi. Ankur on ühendatud pendliga, mis võngub kellamehhanismi taga. Ankru konksukujulised otsad lasevad pendli iga täisvõnke korral käiguratast Iiikuda vaid ühe hamba võrra. Ohtaegu annab käiguratta hammaste surve ankru kaudu pendlile Iisaenergiat, takistades nii pendli võngete sumbumist.
Mõnevõrra hiljem hakati kellades jõuallikana kasutama pingule keeratud lehtvedru. Ka rippuv pendel asendati teistsugusega, mis võimaldab kellal
28
käia igasuguses asendis. Selliseks ,,pendliks" on hoorattake, mille külge on kinnitatud imepeene jõhvvedru Us ots. Niisugust hooratast nimetatakse balanssilriks (29). Balanssiir on ühendatud käigurattaga. Käiguratast pidurdades saab balanssiir sellelt energiat ja hakkab ise võnkuma.
7. PROOVIME OMA NUTIKUST

Koostemäng ,,Soma" koosneb seitsmest erinevast kujundist (30), millest on võimalik kombineerida ja koostada uusi kujundeid kas jooniste või oma fanfaasia järgi. Iga ,,Soma" element koosneb väikeste kuubikute kombinatsioonist, mis on omavahel ühe tahuga kokku Iiidetud (liimitud). Iga detail on kõigist teistest erineva kujuga. Püüa
29
4
nüüd vastata küsimusele: kas kolmest või neljast kuubikust on võimalik koostada samal tingimusel veel erinevaid kujundeid? Pööra tähelepanu sellele, et kujundid 5 ja 6 on teineteisega sarnased, kuid kumbagi neist ei saa niiviisi pöörata, et ta teisega täpselt kokku langeks. Niisuguseid kujundeid nimetatakse peegelkaksikuteks.
30
1
3
4
5
6
,,Soma" ülesandeid lahendatakse nende klotsikestega manipuleerides, kuid juhuslik proovimine ei vii kuigi kiiresti sihile ega arenda ka tehnilist mõtlemist. Seetõttu on kasulik iga ülesannet eelnevalt analüüsida. Kui näiteks seatakse ülesandeks leida sobivad ,,Soma" figuurid ,autasustamispoodiumi" (31) ehitamiseks, siis võiks arutleda umbes niiviisi: kuna ,poodium" koosneb kaheksast väikesest kuubikust, ei saa selle juures kasutada kujundit 1. ,Poodiumi" saaks valmistada kahest kujundist 3, kuid kuna
sellist on vaid üks, siis teda kasutada ei saa. Kujundi 4 peaks panema poodiumi ehitamiseks maha lapiti. Siis jäävad tal tühjaks kaks nurka, mis on teineteisest eemal. Kuna ükski järelejäänud kujundeist ei sobi nende aukude täitmiseks, siis ei sobi ka kujund 4. Samasugune arutlus kehtib ka kujundi 7 kohta. Järelikult on mõtet proovida omavahel kujundeid 2 ja 5, 2 ja 6, 5 ja 6. Niiviisi arutledes pole nüüd raske õiget lahendust leida. Kui oled selle ülesande lahendanud, püüa analüüsida ja lahendada ka ülesandeid
31
32
33
34
„aken", „tugitool", „trepp" (32). Kõigepealt leia vastus küsimusele: mitut kujundit on vaja ülesande lahendamiseks kasutada. Mida suurem on vajaminevate kujundite arv, seda keerulisem on ülesanne. Kas tuled toime ka ,nurgadiivani" ja ,pliidi" ehitamisega (33)?
Kõige keerulisemad on need üles
8. KUIDAS VALIDA SOVIBAT ORNAMENTI

Ornamendi kavandamisel on igaühel palju erinevaid võimalusi. Oheselt midagi ette kirjutada ei ole otstarbekas, küll aga on kasulik ornamendi kavandamisel arvestada kindlaid reegleid. See aitaks vältida suuri möödalaskmisi töö käigus.
Kavandamisele asudes tuleks m e e
anded, mille lahendamisel tuleb kasutada kõiki ,,Soma" kujundeid. Proovi oma nutikust ka ,voodi", ,mao" ja „lennukikandja" juures (34). Kui kõik ülesanded on lahendatud, koosta ise mõnd eset või olendit meenutav kujund, joonesta sellest vihikusse piltkujutis ja anna klassikaaslastele Iahendada.
Iõpuks tuleb otsustada, kuidas pai
gutada ornament esemele - kas
sümmeetriliselt või mitue, kas ribana
või kuidagi teisiti;
alati olgu kaunistust pigem vähem
kui liiga palju, s. t. lõpeta kaunis
tamine õ i g e I ajal.
Ornamendi, mustri kavandamisel tuleb lähtuda kujunditt, mida selles konkreetses ornamendis tahetakse kasutada. Lihtsaim kujund on punkt.
Oksikuist punktidest on võimalik kujundada keerukamaid kujundeid, mustreid, ornamente. Joonisel (35) A näed vaid üksikuid punkte, joonisel B hakkad nägema midagi konkreetsemat, joonisel C on punktidest näha juba
le
s p i d a d a järgmist:
kas on üldse otstarbekas eset kaunistada, sest töödeldud pind võib olla ise kaunis;
kui oled otsustanud kaunistamise kasuks, siis vali, missugust kaunistust (ornamenti, mustrit) kasutada; seejärel tuleb leida sobiv kaunistuselement - kujund;
B
C
36
37
40
7 VzL7z 3
38
selline kujund, millele saab anda täpse nimetuse - see on kass.
Olenevalt sellest, kuidas asetsevad üksikud punktid üksteise suhtes, saad näiteks joone (36).
Punkte ja jooni omavahel kombineerides ja nendevahelisi erinevaid asetusi kasutades saad kujundada Iihtsa mustri, ornamendi, mis kokku moodustab riba (37). Nü saadki ribaornamendi.
Kui ühesugused kujundid korduvad teatud sagedusega, saame kindla rütmi, mida kasutatakse sageli ornamendi kujundamisel.
Joontest saab kokku seada väga erinevaid kujundeid, millest saab omakorda kujundada ornamente.
Kujundid ise võivad olla kas geomeetrilised (38) või looduslikud (39). Looduslikud elemendid võivad olla nii taime-, looma- kui ka inimesekujulised ine.
+, r					
41
42
Neist omakorda saab kokku seada kõige erinevamaid ornamente: näiteks ribaornament kolmnurkadest (40), ribaornament nelinurkadest ja ringidest (41). Kui kujundid asetsevad ringikujuliselt, saame ornamendi, mida nimetatakse rosetiks. (42).
Looduslike ornamendikujundite saamiseks Iähtutakse looduslikust kujundist - lillest, puust, loomast vm. kujutisest. Ornamendi jaoks on tarvis seda Iihtsustada, anda talle võimalikult Iihtne vnrm (431_
QQ4
A
44
444
45
Järgnevalt korrastatakse Iihtsustatud kujundid ka riba- või pindornamendiks, olenevalt sellest, kas kujundid asetsevad ribana või täidavad kogu pinna. Ohesuguseid Iihtsustatud kujundeid erinevalt paigutades saame ühesugustest elementidest koostada väga erinevaid ornamente (44).
Ka viljapea, heinputk vms. võib olla selleks elemendiks, millest saab alguse ornamendi kujundamisel idee (45). Kui ornamendi elemendid ei asetse ühes reas, saame juba teistsuguse ornamendi. Joonisel (46) oleva orna-_
mendi algkujundiks on Ieht. Paigutades seda erineval viisil, võib saada väga huvitavaid ornamente. Proovi ka ise seada kuusepuu vms. Iihtsat kujutist riba- või pindornamendiks ning joonista see kavand oma vihikusse. Ornamendi kavandamisel on teinekord kasulik jälgida ka sümmeetriat. Sümmeetria on terviku osade (kujundite) kooskõlaline asetus kesksirge või keskpunkti suhtes (47). Kui murda sümmeetriline ornament keskelt kokku, langevad kujutise kaks poolf omavahel täpselt kokku (48).
Kasutades samas ornamendis koos geomeetrilisi ja Iooduslikke taime- või Ioomakujutisi, pead eriti hoolikalt jälgima, et nad omavahel ka kokku sobiksid. Muidu võib juhtuda, et tulemus on soovitule otse vastupidine -
eseme kaunistamise asemel rikud tegelikult oma töö hoopis ära.
Ohe ja sama kujundi (ornamendi, elemendi) erinev kasutamine annab ka erineva tulemuse (49).
47
48
,q 14 ®4
®® ®®®
4 ®	®'4
LEIA VASTUS NEILE KUSIMUSTELE

1. Kas nihikuga saab mõõta õõnsa kera siseläbimõõtu?
2. Kas võib nooniuse skaala olla Iühem kui 19 mm?
3. Joonista puidutreipingi kinemaatikaskeem.
4. Millised ühised sõlmed on puiduja metallitreipingil?
5. Kes Ieiutas.õmblusmasina ja millal? 6. Kus asub maailma suurim kell?
7. Kas ,,Soma" figuuridest saab koostada suurema kujundi, mis koosneb 19 väikesest ühikkuubist?
8. Millist ornamenti nimetatakse bordüüriks?
9. Missugused võimalused on ornamendi kandmiseks metalli pinnale?
10. Kas söövituslahuseid saab hoida portselananumas?
11. PU I DUTOOD
1. PUIDURIKKED

Puiduriketeks nimetatakse mitmesuguste tegurite mõjul puidus tekkinud muudatusi ja kõrvalekaldumisi puidu normaalsest ehitusest. Osa puidurikkeid tekib juba puu kasvamisel (koondelisus, tüüakus, kõverus, kasvaja) (50), teised nii kasvamise kui säilitamise ajal (seente, putukate ja
50
rj
G
D
ilmastiku kahjustused, pragunemine ja kaardumine kuivamisel) või koguni transpordil ja töötlemisel. Puidurikked alandavad puidu kvaliteeti või muudavad selle kas osaliselt või täielikult kasutamiskõlbmatuks.
Teatmikes kirjeldatakse ligemale sadat puidurikete alaliiki, millel on olulised erinevused. Et puidurikete hulk on suur, nende täielik vältimine
2. OKSAD

Oksad on bioloogiliselt paratamatud puidurikked. Metsamaterjalidest rääkides nimetatakse oksteks tüvepuitu sulgunud elavate või puu eluea kestel surnud okste alusosi.
Puu kasvamisel nende alumised oksad kuivavad ja langevad hiljem küljest ära. Kui oks murdub tüve Iähedalt, kattub murdekoht uute kasvavate puidukihtidega. Okaspuudel tekivad kinnikasvamise kohale kühmud, Iehtpuudel aga haavandlaigud. Kinnikasvanud oksa nimefatakse umboksaks (51). Need asuvad harilikult tüükapalgis. Kühmude ja haavandlaikude pealispinna lõikamisel fekivad kurrud.
Kui surnud oks aja jooksul maha ei lange või murdub tüvest kaugemal, siis kasvavad tema alusosa ümber uued aastarõngad, millel pole oksaga mingit sidet. Need on lahtised, kokkukasvamata oksad. Joonisel 52 on näidatud okste alusosi tüvepuiduga kokkukasvamise järgi.
Jooniselt on näha, et puutüvi jaguneb oksteta, kokkukasvamata ja kokkukasvanud okstega aladeks. Oksa kokku
raske ja majanduslikult mittetasuv, siis määratakse puidu tehniline kasutamiskõlblikkus sõltuvalt riketest. Normeeritud on järgmised puidurikked: oksIikkus, seenevärvused ja mädanikud, keemilised värvused, putukrikked, deformatsioonid ja lõhed, tüve vormirikked, puidu struktuuririkked, haavandid, ebanormaalsed ladestised, mehaanilised rikked ja töötlusvead.
kasvamine Iakkab aeglaselt ja sellist teravat üleminekut tegelikkuses ei esine. Piirialadel asuvad osaliselt kokkukasvanud oksad.
4
Q OKSTEGA PUTT

® KOKKUKASVAMATA OKSTEGA PUTT
KOKKUKASVANUD lffl OKSTEGA PUTT
3. OKSTE MÄÄRAMINE
KOKKUKASVANUD OK-SAD
- KOKKUKASVAMATA OK.SAD
OSALISELT KOKKU• KASVANUD OKSAD
52
2/3 puitmaterjalide sordist sõltub oled kindlaks feinud oksaga prooviokstest ja umbes 1 /3 ulafuses mõju- tüki funnuse vastavuse, siis jätka favad seda teised rikked. Okste fund- uurimist funnuse osundusnumbriga mine on puidu sääsfliku kasufamise märgitud realf. Kirjufa üles kõik oksa oluliseks eelduseks.	põhifunnused.
Oksamääraja järjekorras on iga
punkti all märgitud kaks funnust. Kui
Oksamääraja		
Jrk.	Oksa tunnused	Osundus
		
nr.		n r.
1	2	3
	1.	Oksad asuvad ümarpuidus 		2
	Oksad asuvad saematerjalis või toorikus 		3
	2.	Oksad väljuvad ümarpuidu pinnale (avatud oksad)	
	3.	Oksad ei välju ümarpuidu pinnale (umboksad)	
	Oksa kuju saematerjalis või toorikus on ümmargune (ümaroks)	
	(53, A) 		5
	Oksa kuju on ovaalne või piklik 		4
4. Oksa kuju on ovaalne, suurema ja väiksema diameetri suhe
on rohkem kui 2 kuid vähem kui 4 (ovaalne oks) (53, B) 	5 Oksa kuju on piklik, diameetrite suhe suurem kui 4 (piklik oks) (53, C) 	
5
o A A	C
5. Oks asub materjali küljel või serval 	6
Oks asub materjali teistel pindadel 	8
6. Oks väljub materjali küljele (külgoks) (53, D) 	9
Oks asetseb materjali ühel või kahel pinnal 	7
7. Oks väljub materjali ühele servale (servaoks) (53, E) 	9
Oks läbib materjali külge või serva kogu selle laiuses
(õmblusoks) (53, F) 	9
ve WO WO' I
F
8.	Oks väljub materjali küljele ja servale (kantoks) (53, G) 		9
	Oks väljub materjali otspinnale (otsaoks) 		9
9.	Materjali pinnal on näha üks või mitu oksa ja nende kaugus	
	üksteisest on suurem kui uuritava pinna laius 		11
	Materjali pinnal on kaks või enam lähestikku asuvat oksa ja	10
	nende kaugus ei ole suurem uuritava pinna laiusest 		
10.	Ohe ja sama männase põikoksad hargnevad kahele poole	
	(hargoks) (53, H) 		12
H
	Omarad, ovaalsed või kantoksad, mis asuvad Iähestikku uurifaval	12
	pinnal (gruppoksad) (53, I) 		
	11.	Materjali pinnal on näha üks oks 		12
	Materjali pinnal on näha üksikuid oksi, mille omavaheline	12
	kaugus on suurem kui materjali laius (hajusoksad) 		
	12.	Oksa aastarõngad on ümbritseva puiduga kokkukasvanud vähem	
	kui 3/4 oksa ümbermõõdust 		13
	Oksa aastarõngad on ümbritseva puiduga kokkukasvanud vähe	14
		
	malt 3/4 oksa ümbermõõdust (kokkukasvanud oks) 		
	13.	Oks on osaliselt kokkukasvanud, kuid ei kuku tõõtlemisel välja ....	14
	Oks ei oma sidet ümbritseva puiduga ja kukub töötlemisel	14
	välja (väljalangev oks) (53, J) 		
	14.	Oks väljub ühele materjali pinnale või kahele Iähisküljele	
	(ühepoolne oks).	
	Oks väljub kahele materjali vastasküljele (kahepoolne oks).	
Puitmaterjalide kasutamisel etendavad olulist osa veel mitmesugused oksarikked, nagu Iõhed, värvused ja mädanikud.
4. OPI MATERJALI TAKSEERIMA

Enne tükeldamist silmitse materjali ja
mõtle sellele, kuidas seda otstarbe
kamalt ja säästlikumalt kasutada:
määra puidu liik, materjali mõõtmete vastavus, puidurikked ja toorikute väljatulek. Kõverdunud, kõmmeldunud või tiiviklikust lauast (54 a, b, c) ei tarvitse nõutavate mõõtmetega toorik sugugi välja tulla;
tööriista käepidemeid, varsi ja keppe ei saa teha okslikust materjalist, selleks ei kõlba ka kaldkiuline või ränipuidust material; arvesta töötlusvarude ja ka toorikute hilisema töötlemisega. Näiteks on Iühikest tükkmaterjali raske höövelpinki kinnitada ja ka ohutult töödelda;
kokkukasvanud ja ferveid oksi ei tarvitse toorikutes alati vältida, kuid neid ei saa jätta tarindisse; väärispuidust materjali tuhmunud küljed võiks enne tükeldamist ferasharjaga puhastada või kergelt
5. PEITLID

Peitleid kasutatakse peamiselt tappimisel, kuid neid vajatakse ka õõnestamiseks, puidu kirjamiseks Iõikeornamendiga, faasimiseks jm. Vaatamata erinevatele mõõtmetele ja lõikeserva kujule jagunevad kõik peitlid tapi- ja lõikepeitliteks.
Sügavate tapipesade väljaraiumiseks kasutatakse paksu terakehaga ja putke
hööveldada, siis saab seda paremini takseerida;
puiduriketega toorikuid saab edukalt kasutada mõningateks ehistöödeks. Sellisest materjalist valmistatud esemed mõjuvad hästi just ilma dekoorita.
ga tapipeitleid (purask). Tapipeitlite hulka kuulub, ka nn. lukuraud (55). Tapipeitel lõikab tavaliselt vasaralöögi mõjul, lõikepeitel aga surutakse puitu käega. Seda on arvestatud ka peitlipeade valmistamisel.
Lõikepeitlid jagunevad lõikeserva kuju järgi Iapik-, kumer- ja eurkpeitliteks (56). Peitli terakeha võib olla
KOVERDUMINE
KÕMMELDUMINE
54
TIIVIKUS
I	KA]TSFRGNCGAS

PUTKEGA TAPIPEITEL (PURASK)
A
KAITSER:öNGAS
A
F,UMERPEITEL	NURKPEI I `.
TÄISNUl KNE JA FAASITUD LAPIKPEITF:,
pikitelje suunas sirge või painutatud ja täisnurkse või faasitud ristlõikega (57).
Peitel sarnaneb üldjoontes höövli Iihtrauaga. Peiteldamisel nagu Iihthööveldamiselgi tuleb arvestada puidukiudude suunaga Iõikepinnas. Erandiks on vaid tappide peiteldamine.
III
55
56
u
n
57
6. JUHISED PEITELDAMISEKS

1. Tappimisel fuleb tööese alati kinni
fada, tee seda ka peitliga lõikamisel. 2. Läbivate avade peiteldamisel aseta
tööeseme alla aluslaud.
3. Vali tapi mõõtmetele sobiv peitel
või märgi tapp peitli mõõtmete järgi.
Läbivad avad märgitakse vastas
külgedele ja neid peiteldatakse
mõlemalt poolt. Märkjooned peavad peale peiteldamist alles jääma.
4. Kinnita ese nii, et saaksid lõigata endast eemalduvas suunas. Lõikamise ajal ära jäta teist kätt peitli lõikeserva ette, vaid kasuta seda peitli suunamisel (58).
5. Pesade peiteldamisel raiu enne sälgud ja siis äärista lõigetega tapipesa kontuur või peitelda ettepuurimisega (59).
58
D
6. Faasimiseks, otsfe töötlemiseks, pliiatsi teritamiseks jm. kasufa joonisel 60 näidatud võtet. Pöial tuleb hoida lõikepinnast madalamal ja peitel peab olema hästi terav. Terava peitliga jaksad lõigata, mistõttu lõikamine on ohutum.
7. Kumerpindade töötlemisel asub peitli esitahk maferjali pool, nõguspindade töötlemisel aga laastu pool (61).
8. Ara pista peitlit höövelpingi pulgaauku, sest plaati läbinud lõikeserv võib saada väga ohtlikuks.
, AM 1 le
7. KOVERPINDADE TOOTLEMINE

Suuremõõtmelisi kõverpindu saetakse välja lintsaega (62). Pisidetailide köversaagimiseks on võresaed ja elektrilised tikksaed (63).
Käsitsi kõversaagimiseks kasutatakse kitsa lehega raamsaagi ja väikest kujusaagi (64 a, b). Kinnise kontuuri saagimiseks saab kitsa saelehe vabas
tada ja pista läbi toorikusse puuritud tehnoloogilise ava (64 c, d).
Harilikult ei saa kõverjoont ühe siirdega välja saagida. Kui saeraam hakkab ettenihet takistama, fuleb saelehte pöörata vastavalt märkjoonele või jätkata saagimist kõvera teisest otsast.
62
A
'64
Kõverpindade töötlemist hõlbustab aukude puurimine järskude üleminekute murdekohtadesse ja Iõhikute saagimine. Kujusaagide puudumisel tuleb aukudega ääristada kogu kõverjoon (65).
Kujupindade ja astmete töötlemiseks kasutatakse viile, raspleid ja raspelhöövleid (66). On olemas veel erihööviid, nendest tuntumad on pääsuja paindhöövel ning kumera ja nõgusa tallaga höövlid (67).
Kujupindade töötlemist näidatakse joonisel (68). Samaks otstarbeks kasutatakse ka Iümeistrit, voolmeid, kõveraid kaaplehti ja erikujulisi lihvklotse.
Kujupinnaliste esemete töötlemisel
tuleb osata vältida tüüpilisi vigu. Tavaliselt on neid esemeid raske kinnitada ja nende lõiketöötlemisel kiputakse rikkuma töölauda.
- Esemete kinnitamisel valitseb muljumise oht, sest sfäärilistel pindadel on surutitega väike puutepind.
- Kõverpindade saagimisel jääb lõiketasapind enamasti risti ja tööeseme vastaskülg kipub kilduma.
- Läbival ettepuurimisel on samuti vastaskülje kildumise oht. Kildumine tekib ka risti- või vastukiudu viilimisel ja raspeldamisel.
8. TAPPLIITED

Puidust valmistatud esemed koosnevad enamasti mitmest omavahel ühendatud osast. Ohenduskohas tekib hide, mida rahvapäraselt nimetatakse ka seotiseks. Sidumine ja õmblemine on olnud igipõliseks puitosade ühendamise mooduseks, mida praegusajal kasutatakse vitspunutistes ja näiteks painutatud esemete kerelaastu otste ühendamisel.
Puitehitiste, mööbli ja väikeesemete juures tuleb eristada ümarpalkide, prusside, laft-toorikute ja kilpide erinevaid nurkamise, jätkamise, ristumise ja hargnemise mooduseid ning valida sobiv liide. Selleks kasutatakse sageli mitmesuguseid tappe.
Kildumist saab vältida või vähendada, kui
- kasutada tiheda tömpnurkse kaldhammastusega saagi, mille hammaste teritusnurk on täisnurgast väiksem;
- liimida fööeseme vastasküljele õhuke abikiots. Kui Iiimivuuki kleepida kiht ajalehepaberit, siis on abikiotsi pärast hõlpus kätte saada;
- saagida ja viilida aeglase ettenihkega ja puidukiudude suhtes võimalikult väikese nurga all;
- eseme vastaskülg enne viilimist märkjooneni faasida;
- kasutada eellõikuriga tsenterpuure ja puurida lõpplaast vastasküljele.
Tapid töödeldakse ühendatavatesse puitosadesse nii, et üks tapipooltest liituks vahetult teisega.
Lihtsaimaks tapiks on pooltapp, mida kasutatakse jätk-, nurk- ja T-Iiites (69). Selle tapiga jätk- ja nurkliiteid kohtab rohkem ajutiste esemete juures ja ehitustel. Pooltappe tugevdatakse puidust või metallist pealepandavate sidelappidega (70).
Puitsõrestike juures läheb vaja rohkem pooltapiga T-Iiidet ja ristliidet. Risttappi (71) kasutatakse aluste, jalgade, ja sõrestike ristuvate osade ühendamiseks. Tööõpetuses annab risttapi kasutamine palju võimalusi skulptuursete vormide loomiseks (72).
69
71
9. JUHISED RISTTAPPIMISEKS

1. Kinnita ühendatavad detailid surukruviga, märgi neile täpsed pikkused ja pooltappide asukohad (73).
2. Vabasta detailid ja kanna tapijooned nurgikuga kummagi detaili külgedele. Võta rööbitsale pool detaili paksusest ja märgi tappide sügavused kummalegi detailile. Kontrolli rööbitsal olevat mõõtu baaspinna vastasküljelt (74).
3. Sae sisse tapiõlad nii, et märk-d jooned jääksid terveks. Saagimise
ajaks kinnita detailid pingi vahele (75).
4. Peitelda tapid. Peiteldada tuleb kahelt poolt, kusjuures enne on soovitatav kontrollida jääkmaterjali puidukiudude suunda, peiteldada kaldpinnad või saagida jääkmaterjalisse Iõhikud (76).
5. Sobita tapp ja kontrolli tapipõhja sirgsust (77). Kui liide sai liiga tihe, võid detailide külgpindu veidi hööveldada.
6. Ohenda detailid nõutud viisil.
i"IA
10. ÕÕNESTAMINE

Rahvapärases puutöönduses on tuntud ots- ja külgpuidust õõnestatud majapidamisriistad. Ommarguste riistade õõnestamiseks kasutati sageli sisemädanikuga puitu. Oõnestamise tööriistadeks olid künakirves, ummikuraud, voolmed ja Iusiknuga (78).
Ei
f
i8
C
Praegusajal valmistatavad õõnesvormid erinevad oma eelkäijaist nii tehnoloogia kui ka otstarbe poolest. Neid tuleb vaadata kui ehistöid, millel on täita üsna tagasihoidlik praktiline ülesanne. Erandiks on lihfsama teostusega puulusikad, mis on koduköögis kasutusel veel tänapäevalgi.
Käsitsi õõnestamine on Us Iihtsamaid puidutöid ja see ei vaja ka erilisi tööriistu. Raskem on igasuguste õõnesvormide viimistlemine. Seda saab teha
Iekaalikujulise kaaplehe ja roobiga (79). Lihtsam siseviimistlus on õõnsuse faktuurimine kumerpeitli tihtli või Iusiknoaga. Peitsitud ja matiks lakitud faktuuritud pinnad on meeldivad, Iäikpinnad aga mõjuvad tihti eemaletõukavalt.
Tarbevormidele võib anda ka geomeetrilise kuju (80), ehisvormide loomisel on soovitatav eeskujuks võtta näifeks mõne kala, linnu, looma, putuka vms. figuur (81). Figuraalse kujun-
dusega õõnestöid võib kasutada ka dekoratiivsete seinakaunistustena.
Vormi õõnsused eelkõige puuritakse ja siis peiteldatakse. Figuraalse kujundusega õõnesvormide puhul annab paremaid fulemusi nende masin-käsitsitöötlemine: mõne osa treimine, lintsaagimine, freesimine jms. Tuleb meeles pidada, et väikest tükkmaterjali tohib masinatel töödelda ainult sellekohase kinnitusrakise vahendusel, pöördkehasid võib treida üksnes tsentreerituna ja tasakaalustatuna.
Sõltuvalt kompositsioonilahendusest võivad õõnesvormide) tekkida konstruktsiooni nõrgestused. Nõrku kohti tuleb enne töötlemist tugevdada
ümarpulkade, liistude ja ka töötlusviisi muutmisega. Nii võib mõnikord azuurse töötluse asendada reljeefsega või feha nõrgestatud koha veidi kompaktsema kui kavand ette näeb. Figuraalseid ehisvorme tuleks enne töötlemist savi, plastiliini või penoplasti varal tingimata modelleerida.
Siinkohal on sobiv märkida, et puidutöö joonistel kantakse eseme kavandile peale ka süükiri, mida ei tule vaadelda üksnes kui joonise ilmestamismoodust, vaid kui olulist tingtähist. Teatavasti ei ole puidu omadused kiudude kõigis suundades ühesugused ja süükiri määrabki joonise õige pdigutuse toorikul.
11. KUJUPINDADE TREIMINE

Kujupindadega pöördkehad koosnevad silindrilistest ja koonilistest, kumeratest ja nõgusatest, astmelistest ja faasitud pinnaosadest. Kujupindade treimise võtted sõltuvad sellest, kas treitoorik on Iõigatud piki- või külgpuidust. Pikipuidust nn. latt-toorikuid treitakse tavaliselt tsentrite	vahel
12. JUHISED VIILIPEA TREIMISEKS

Viilipea (83) freimisel	lähtutakse
silindriliseks treitud toorikust.
1. Tasanda kaldpeitli teravnurga tipuga silindrilise tooriku parempoolne otspind. Tasandamisel seatakse peitli teritusfaas risti tooriku pöördteljega, lõikeserva kallutatakse veidi eralduva osa poole ja lõike
pöördkeha puutuja suunas (tangentsiaalsuunas). Niiviisi treitud es1emete tüüpilisteks näidisteks on mitme uguste tööriistade käepidemed, küürlajalad, rahvusnukud, nupud, nagipuigad jf.
(82).
2131
serva teravik suunatakse radiaalselt (84).
2. Märgi toorikule viilipea iseloomulikud pikkused. Nendeks on: I - viilipea üldpikkus, I, - kaitserõnga aluse pikkus, 2/3I - viilipea suurima läbimõõdu asukoht (85).
3. Soorita sisselõige kaitserõnga pikkuse kohalt ja trei välja kaldpeitli nürinurga tipuga kaitserõnga alus (86). Kaitserõnga alust võid treida ka kitsa (5 mm) tapipeitliga. Tapipeitlil on ühepoolne Iõikeserv ja treimisel jäetakse treitooriku poole peitli esitahk (87).
4. Trei viilipea esiosa tüvikoonusekujuliseks parempoolse ettenihkega (pärikiudu) ja märgi „krae" pikkus (88).
1
8$
2/3P
1,
E<
A
86
AM
0
J
89 90
91 92.
5. Trei kumerpeitliga välja viilipea esiosas nõguspind (89).
6. Lõika kaldpeitli terava tipuga ühepoolne sisselõige viilipea üldpikkuse kohalt. Materjali jäägu Iäbi lõikamata 8...10 mm (90).
7. Kumerda viilipea tagaosa kaldpeitli nürinurga tipuga (91).
8. Ohenda kumer- ja nõguspinnad (92).
9. Lihvi viilipea (93). Kaitserõnga

alust ja faase ei Iihvita. Säilita

lihvimisel pindade geomeetrilisus.

10. Eemalda viilipea tsentrite vahelt.
Ohenda see kaitserõngaga ja sae
ära jääkmaterjal. Kui ka kaitse
rõngas vajab Iihvimist, kinnita viili
pea koos kaitserõngaga enne
jääkosa eemaldamist uuesti frei
pinki.
Kui on ette nähtud augu puurimine viilipeasse treipingis, tuleb viilipea kinnitada jääkmaterjalist haaratuna tsentreerivasse padrunisse. Kõige sobivam on seda teha freimise algul, kui toorik on ümardatud. Sõltuvalf viilisaba mõõtmetest fuleks see ava puurida astmeline.
13. KOONLAJALAD

Joonisel 94 kujutatud küünlajalad on puuritakse puurpingis. Toorik kinnikavandatud eelkõige plekktopsiga tatakse treipinki abitsentriga (95) ja küünalde jaoks. Samas võib tühjaks- ümardatakse. Peale märkimist võib põlenud plekk-kest jääda ka kõrgetele detailvormide kumerused treida vastaküünaldele tilgataidrikuks. Ohesuguste va eripeitliga (96, a). Suure lõikekujunduselementidega, kuid erineva
rütmi ja kõrgusega küünlajalad püüavad pilku just mitmekesi grupis.
Selliste küünlajalgade treimisel on ofstarbekas tooriku üks ots kohe peale tsentreerimist veidi nõgusaks treida. See ots jäetakse küünlajala põhjaks. Teise otsa puuritakse -auk küünla tilgataidriku Iäbimõõdu järgi. Auk
kiiruse ja aeglase ettenihke juures saadakse sellise peitliga nürinurga all treides (96, b) üsna korralik pind. Seejuures tuleb peitlit ettenihke ajal pöördtelje suunas edasi-tagasi Iiigutada (97).
Nürinurga all külgkiudu treides ei lõigata laastu, vaid kraabitakse puru (98). Ettevaatlik tuleb olla kumeruse harjal, kus varitseb puidukiudude kildumise oht. Eripeitli külgliikumise ajal ristiettenihet ei toimu ja nü saab teatud piires muuta laastu paksust, Iaiust ja ka puidukiudude läbilõikenurka.
Erikujulise peitli puudumisel freitakse toorik esmalt astmeliseks ja ümardatakse siis kaldpeitli nürinurgaga (99). Kaapivalt ümardada võib ka kaldpeitli teravnurgaga (100).
Joonisel 101 kujutatud küünlajala nõguspindade silumiseks vajatakse kujupeitlit. See peitel Iõikab laastupuru täisnurga all (102).
Joonisel 103 kujutatud küünlajala kumer-nõgusaid vorme saab treida ainult silupeitliga. Peitli ettenihke suunad on joonisel märgitud noolekestega.
99
Ir(6)111
Täisnurksed sisselõiked joonisel 104 on treitud piirikuga varustatud peitliga (105). Sobiv Iõikesügavus võetakse sellisele peitlile otse joonlaualt (106).
103
 1,
104
105
14. MAGI
Nagi (107) treitud detailide valmistamine toimub eespool kirjeldatud võtetega. Nagipulkade treimisele eraldi toorikust kulub üsna palju aega. Tunduvalt kiiremini saab pulgad valmis, kui kasutada lünetti (108). Lüneti vahendusel saab pikast Iatt-toorikust treida Iühikesi detaile hulgi.
Nagipulgad ühendatakse omavahel ümartappidega. Omartappe saab täpselt ilma mõõtmiseta treida eripeitliga (109). Eripeitli käsitsemist näidatakse joonisel 110.
Tapid kipuvad ajapikku lobedaks kuivama. Liide saab tugevam, kui nagi-
108
109
pulgad liimida tapipesadesse peitlikiiludega. Selleks Iõigatakse ümartappidesse Iõhikud, kuhu omakorda Iüüakse peitkiilud. Kiilusoont ei saeta mitte tapi keskele, vaid poolele raadiusele. Kiilusoon tuleks teha laiem, sest siis saab kasutada paksemat kiilu. Tapid kiilutakse pesadesse puidu ristikiu suunas.
Õhukest puitkiilu ei saa päris löpuni Iüüa, sest see kipub enne purunema. Tapi keskele Iöödud kill tekitab liitest välja ulatuva prao. Külgkiudu kiilutud tapipesa vöib keraesti lõheneda.
110
LEIA VASTUS NEILE KUSIMUSTELE

1. Miks on vaja tunda puidurikkeid ümarpuidus, saematerjalides ja toorikutes?
2. Kuidas on võimalik metsa õige majandamise, puidutöötlemise ning sortimendi säilitamisega puidurikkeid vähendada ja vältida?
3. Teatavasti kasutatakse kasvavast metsast mööbli valmistamiseks riketeta täispuiduna ära vaid üks kolmandik. Mida tehakse jäätmetega (juurpuit, kännud, võra, koor, lehed ja okkad, pindlauad, rikefega puit, koor, Iaastud, saepuru ja tolm)?
4. Too näiteid, kuidas saaks puitu kasutada •otstarbekamalt ja säästlikult.
5. Võrdle peitli ja höövli ehitust ning
käsitsemist. Nimeta nende sarnasusi ja erinevusi.
6. Oskamatul käsitsemisel võib peitel osutada ohtlikuks Iõikeriistaks. Kuidas seda Qhtu vältida?
7. Tööeseme kildumine on tehnoloogilise oskamatuse tunnus. Too näiteid kildumisest saagimisel, hööveldamisel, peiteldamisel, puurimisel ja treimisel. Kuidas saab Iõiketöötlemisel kildumist vältida?
8. Kuidas märkida pooltapiga ristIiidet silmamõõdu järgi?
9. Kuidas kiiluda vasara- ja kirvevart, redelipulka ja järijalga?
10. Pooltapiga ristliidet kasutatakse ka kuusejala valmistamisel. Kuidas saaks selle jala teha ilma tapita?
III. METALLITOOD
1. METALLID JA SULAMID

Metallid on eriliste omadustega ained, mis sobivad hästi tugevate ja kulumiskindlate esemete valmistamiseks. Puhtal kujul esineb metalle looduses väga harva. Suurem osa neist on peidus maakoores. Koos feiste ainetega moodustavad nad kivimeid, mida nimetatakse metalllmaakldeks. Vähesel määral leidub metalle ka merevees, mullas, taimede ja elusorganismide kudedes.
Metallimaagid on väärtuslikud maavarad, mida ei leidu kaugeltki igal
pool. Kahjuks pole ka Eestis arvestatavas koguses ühtki metallimaal4i,
Et metalle maakidest kätte *saada, kasutatakse mitmesuguseid töötlusviise - sulatamist, elektrivooluga mõjutamist (elektrolüüsi), keemilisi reaktsioone jms. Näiteks rauamaagist saadakse metalli kätte sulatamisega. See toimub kõrgahjudes, kus erifi kvaliteetse kivisõe (koksi) põletamisel saadakse vajalik temperatuur (111). Sulametall kui maagi kõige raskem osis
GAASIDE VÄLJUMISE AVA D
k
SuL.AMLr.-.1, , + VÄLJALASK '.AVA
PURMID
8HU
SISSEPUHUMISEKS
444
langeb ahju põhja ja lastakse sealt vastava ava kaudu välja voolata.
Tööstuslikult on täiesti puhast metalli raske saada. Enamasti jääb sinna hulka mingil määral ka teisi aineid või siis segunevad samas maagis leiduvad erinevad metallid omavahel. Seejuures muudavad lisandid oluliselt põhimetalli omadusi. Nii võib sobiva koostisega segu olla hoopis paremate omadustega kui puhas metall. Niisuguseid mitmest komponendist koosnevaid metalle nimetatakse sulamiteks.
2. METALLIDE OMADUSED

Metallide omadused jagunevad neija rühma: füüsikalised, keemilised, mehaanilised ja tehnoloogilised.
Füüsikaliste omaduste hulka kuuluvad värvus, tihedus, sularnistemperatuur, elektrijuhtivus jt. Kõikide metallide värskelt lõigatud pind on läikiv ja värvuselt kas kollakas, valge või hall. Tiheduse poolest erinevad metallid üksteisest väga paiju. Väikese tihedusega metallid on kerged, suure fihedusega metallid aga rasked. Näiteks alumiiniumi tihedus on	kõigest
2699 kg /M3, plii tihedus aga 11 340 kg /M3. See tähendab, et sama
raskusega pliitükk on alumiiniumitükist üle nelja korra väiksem (112). Veelgi erinevarnad võivad olla metallide sulamistemperatuurid. Nii sulab tina temperatuuril 232 °C, volfram aga temperatuuril 3410 °C.
Keemilised omadused iseloomustavad metalli ,käitumist" kokkupuutumisel hapniku, soolade, hapete, aluste it. keemiliselt aktiivsete aineteqa.
Metallid ja sulamid jagatakse tehnikas kahte suurde rühma - mustadeks ja värvilisteks. Mustadeks metallideks nimetatakse rauda ja kõiki neid sulameid, mille põhikomponendiks on raud. Raua sulamid omakorda jagatakse terasteks ja malmideks. Kõiki teisi tehnikas kasutatavaid metalle ja nende sulameid nimetatakse värvilisteks. Kõige levinumad värvilised metallid on vask, alumiinium, tina, plii ja tsink (puhtad metallid) ning pronks, messing ja duralumiinium (sulamid).
Mustad metallid reageerivad hõlpsasti vees leiduva hapniku ja mitmesuguste sooladega, ise seejuures hävides. Seda protsessi nimetatakse korrosiooniks ehk roostetamiseks. Samal ajal on mitmel värvilisel metallil (fsink, nikkel, kroom) sellise keskkonna toimele suur vastupanuvõime. Seepärast püütaksegi tihti metallide keemilisi omadusi soovitud suunas muuta. Heaks näiteks selles osas on roostekindel teras, millest valmistatakse arstiriistu, kööginõusid jms. (113).
113
Mehaanilistest omadustest on olulisemad kõvadus, tugevus, plastsus ja elastsus. Tugevus näitab kui vastupidav on sellest metallist valmistatud ese neile jöududele, mis teda venitavad, kokku suruvad, panutavad või väänavad. Kõvadus seevastu näitab metalli vastupanuvõimet neile jöududele, mis püüavad tema pinnalt osakesi eraldada (hõõrdumisel, Iõikamisel). Metalli tugevus ja kõvadus ei pruugi sugugi omavahel seotud olla. Selles võib igaüks ise veenduda metallisae näite varal. Selle õhukese teraslehega võib Iõigata metalli senikaua kuni hambad nüriks kuluvad. Külgsuunas painutades murdub saag aga üsna kergesti (114).
Metallide tehnoloogilised omadused määravad ka nende töödeidavuse. Siia kuuluvad valatavus, sepistatavus, keevitatavus, Iõikeriistadega töödeldavus. Nii mailmil, pronksil kui ka alumiiniumil on head valuomadused ja neist on otstarbekas valada just keeru
114
115
lise kujuga esemeid ja detaile (115). Samal ajal on neist metallidest vaimistatud detaile väga raske ühendada keevitamise feel. Pronks on Iõikeriistadega hästi töödeldav, kuid halvasti sepistatav.
3. METALLITREIPINK

Kõige laialdasemalt kasufatavaks metallide masinatöötlemise viisiks on freimine. Sel teel valmistatakse ligikaudu 60% kõigist masinaehituses kasufatavatest detailidest.
Metallitreipink on tunduvalt keerulisema ehitusega kui puidutreipink. Treipingi põhisõlmed on sing, kiiruskast, ettenihkekast, trensel, suport ja tagumine tsenterpukk (116).

Säng on massiivne malmist valatud raam, mis ühendab kõiki ülejäänud osi. Sängi olulised elemendid on juhtpinnad (117). Neid mööda liigutatakse suportit ja tagumist tsenterpukki. Et nende liikumine oleks sujuv, tuleb juhtpindu kaitsta kriimustuste ja vigastuste eest ning neid perioodiliselt õlitada.
Kiiruskast sarnaneb ehituselt autovõi mootorratta käigukastiga. Seda läbib õõnes spindel ehk töövõll, millele hammasrataste abil antakse erinevaid pöörlemiskiirusi. Soovitud hammasülekande sisselülitamine toimub kiiruskasti esiküljel asuvate kangide abil. Igale pöörlemiskiirusele vastav kangide asend leitakse tabelist, mis kooli metallitreipingil on kinnitatud ettenihkekasti peale (118).
Kiiruskasti hammasrataste kulumist aitab vähendada kasti valatud õli. Õli taset tuleb aeg-ajalt kontrollida ja seda vajadusel juurde lisada.
ETTENIHKEKAST
0/min	130	170	236	385	510	700
		AD	(S			(S	
							
118
Trensel kujutab endast väljaspool kiiruskasti asuvat neljast hammasrattast koosnevat ülekandemehhanismi. TrensIi abil saab spindli pöörlemise üle kanda ettenihkekastile ja sealt omakorda käigukruvi või käiguvõlli abil supordile. Kooli treipingil toimub trensli ümberlülitamine kiiruskasti esiküljel asetseva vasakpoolse kangi abil.
TRENSEL	TERAHOIDIK	TAGUMINE
KIIRUSTEKAST	SUPORT TSENTERPUKK
Ettenlhkekast on samuti käigukast, mille ülesandeks on panna vajaliku kiirysega pöõrlema käiguvöll ja käigukruvI~. Neist esimene annab slpordile automaatettenihke treimisel, teine aga keerme löikamisel treitera abil. Supordi sobiv ettenihkekiirus saadakse ettenihkekasti esipinnal olevate kangide pööramisega vastavalt kastile kinnitatud tabelile. Nii nagu kiiruskastis peab ka ettenihkekastis olema nõutav ölitase.

Suport on effe nähtud terahoidikusse kinnitatud treitera nihutamiseks vajalikus suunas. Suport koosneb.supordipõllest ning alumisest, keskmisest ja ülemisest kelgust (119).
Supordipõll muudab käiguvõlli. või käigukruvi pöörleva liikumise treitera kulgevaks liikumiseks. Supordi alumine kelk asetseb treipingi sängi juhfpindadel. Selle abil saab freiterale anda pikiettenihke.
Keskniine kelk Iiigub supordi alumise kelgu peal, asetseval kalasabaprofiiliga juhtpinnal. Selle abil antakse treiterale ristiettenihe, pikitreimisel aga lõikesügavus. Keskmisele kelgule kinnitub supordi pööratav osa koos ülemise kelguga. Olemise kelgu põöramisel vajaliku nurga alla on võimalik käsitsi freida koonilisi pindu.
Supordi ülemisel kelgul asetseb terahoidik. Terahoidikusse saab korraga kinnitada kuni 4 treitera, mida saab kordamööda kiiresti tööle rakendada.
119
TERAHOIDIK
Tagumine tsenterpukk (120) toetab	Tsenterpuki keres asetseb hülss ehk pikkade detailide treimisel nende teist pinool, mida saab nihutada käsiratast otsa tsentri abil. Tsenterpukki kasu- pöörates. Hülsi eesmises otsas on tatakse ka puuri, keermelõikuri või koonusava, kuhu saab kinnitada tsentri, möne tarviku kinnitamiseks. Tsenter- puuri või muu tarviku. puki kere asetseb plaadil, mida on
võimalik nihutada piki sängi juhtpindu
ja kinnitada soovitud kohas.
4. TOORIKU JA TREITERA KINNITAMINE

Metallitreipingi universaalseks toori- avast väija võtta ja ettenähtud kohta kute kinnitamise seadiseks on kolme asetada. Padrunisse unustatud võti võib pakiga tsentreeriv padrun (121). Sinna pingi käivitamisel välja lennates treialit saab kinnitada silindrilisi või kuue- või tema kaaslasi vigastada. kandilise profiiliga toorikuid. Kuna
metallitreipingi töövõll on seest bones, siis saab peenemaid toorikuid (kooli treipingil läbimõõduga kuni 15 mm)
kinnitada nii, et ülejääk jääb võlli sisse.	PAKID Suurema läbimõõduga toorikul peab olema selline pikkusvaru, mis padrunisse ära mahub. Eriti oluline on tooriku õige pikkus siis, kui seda teisest otsast tsentriga ei toetata. Nn.
ühepoolse kinnitusega treimisel peab	TOORIK
toorik ulatuma pakkide vahele vähe-	121 malt kahekordse läbimõõdu võrra,
pakkide vahelt välja ulatuda võib see
kuni viiekordse läbimõõdu võrra (122).
Pikemaid detaile on ühepoolse kinni
tusega ohtlik treida.
Padruni pakke keeratakse kinni ja
lahti padruni võtme abil. Et toorikut	O
ühtlaselt ja tugevasti pakkide vaheie
suruda, tuleks võtmega keerata korda
mööda kõiki kolme kruvi. Pärast 122	>Sd pakkide kinnikeeramist tuleb võti kohe
VOTI
42d
Metalli treimisel rakendatakse väga suurt lõikejõudu. Seepärast ei saa hoida lõikeriista käes nagu puidutreimisel. Metalli treitera tuleb kinnitada terahoidikusse nii, et see freimisel ei Iiiguks ega vibreeriks. Kinnituse jäikuse tagab see, kui tera on kinnitatud kolme poldiga ja lõikeserv ei ulatu terahoidikust liiga kaugele (123).
Eriti oluline on treimisel treitera lõikeserva k õ r g u s. See peab täpselt ühte langema pingi tsentrite ja detaili pöördtelje kõrgusega. Kuna treiterad on erineva paksusega, tuleb lõikeserva kõrgust treitera kinnifamisel iga kord kontrollida. Seda vöib feha mitmel viisil. Kõige kindlam viis on nihutada terahoidikusse kinnifatud tera lõikeserv supordi kelkude abil tsentriteraviku Iähedale (124). Seejuures tuleb hoiduda feraga tsentrit või seisvat toorikut puutumast. Kõva, kuid habras lõikeserv vöib kergesti murduda.
Kui treitera lõikeserv on tooriku pöördteljest madalamal, tuleb kinnitus
S. SILINDRILISE DETAILI TREIMINE

Metalli treimisel vajatakse mitmesuguse kujuga treiteri. Enamkasutatavad neist on välistreitera, koorimistera, otsatera ja Iäbilõiketera (125).
Välistreitera on universaalne lõikerust, millega saab treida silindrilise detaili külg- ja otspinna. Külgpinna treimisel lõigatakse laast eesmise, otspinna treimisel külgmise nurgaga. Koorimistera saab kasutada ainult silindri
poldid lahti kruvida ja panna tera alla sobiva paksusega metallplaat. Treitera, mille lõikeserv on tsentrist kõrgemal, ei saa selles pingis kasutada, sest madalamale pole teda võimalik kinnitada.
külgpinna ja otstera otspinna treimiseks.
Silindrilise detaili freimisel on otstarbekas kinni pidada tööde järjekorrast.

1. Otspinna sirgestamine. Treitera lõikeserv lähendatakse pöörlevale toor rikule kuni see puutub kõige kaugemale välja ulatuvat tooriku serva.
123
1
u
OP,
it
VÄ LIST ERA
OTSATE RA
KOORIMIS. LÄBILÕIKE•	125
TERA	TERA
126
127
Olemise kelgu nihutamisega vasakule antakse ferale vajalik Iõikesügavus. Seejärel antakse treiterale teijega ristsuunaline effenihe supordi keskmise keigu käsiratta abil (126).
Treitera võib Iiikuda kuni pöördteijeni (tsentrini). Edasi muutub fooriku Iiikumissuund treitera suhtes vasfupidiseks ja Iõikeserv murdub. Kui ühe tõõkäiguga ei õnnestunud otspinda sirgestada, fuleb sama töõoperatsiooni korrata. Tühikäigul tera algasendisse tuues eemaldatakse see toorikust. Kui treitaval toorikul on tsentris ava, võib ofspinda freida mõlemas suunas, s.t. ka tsentrist väljapoole (127).
128
2. Külgpinna trelmine. Alustuseks Iähendatakse freitera Iõikeserv pöörleva tooriku külgpinnale. Seejärel põöratakse tera veidi paremale ja antakse talle Iõikesügavus keskmise
kelgu nihutamisega. Lõikesügavuse mõõtmiseks on kelgu käsirattale kinnitatud jaofusega võru, mida nimetatakse limbiks (128). Kooli metallitreipingi ristiettenihke limbil vastab üks jaotus tera nihkumisele 0,025 mm võrra. Kuna tera lõikab toorikut mõlemalt poolt, siis väheneb tooriku läbimõõt sel juhul 0,05 mm võrra.
Kui sobiv lõikesügavus on leitud, hakatakse tera alumise kelgu abil sujuvait vasakule nihutama (129).
Käsiettenihkel tagab freitera sujuva liikumise käsiratta pööramine kahe käega.
Peale esimese laastu mahalõikatnist (koorimist) fikseeritakse limbi asend ja eemaldatakse treitera toorikust. Seejärel mõõdetakse fooriku läbimõõt ja arvutatakse eemaldatava metallikihi paksus. Limbi järgi antakse terale uus Iõikesügavus ja korratakse töökäike vajalik arv kordi.


3. Treitud pindade lihvimine. Treimisel jäetakse detaili läbimõõt nimimõõdust 0,1-0,2 mm suurem. See kiht eemaldatakse Iihvpaberiga. Olenevalt detaiii pinnakaredusest kasutatakse esmalt jämedateralist ja seejärel peeneteralist Iihvpaberit. Lihvpaberi riba surutakse pöörleva detaili vastu kas otstest kätega kinni hoides või erilise terahoidikusse kinnitatud tarviku abil (130).
4. Mahalõikamine. Pärast otspinna sirgestamist ja külgpinna mõõtutreimist järgneb detaili lõikamine pikkusmõõtu. Treipingil on seda võimalik feha läbilõiketeraga. Lõiketera parem
poolne nurk seatakse kohakuti detaiii pikkust tähistava märkjoonega, lähendatakse pöörlevale toorikule ja antakse talle keskmise kelgu abil ristiettenihe (131). Kuna läbilõiketera Iõikab metalli
t
129
/T/
e_. e ~ J	ch
~
131
'0
132
küllaltki Iaia pinnaga, siis peab ettenihe olema vöimalikult väike. Et vältida tera ülekuumenemist külgpindade hõõrdumisel vastu toorikut, fuuakse tera aeg-ajalt soonest välja, nihutatakse veidi vasakule ja treitakse soon tera laiusest veidi laiemaks.
Detaili mahalõikamine treiteraga on suurt vilumust nöudev töö. Esimeste harjutustööde juures võib selle asendade saagimisega kas treipingi padru
6. M68TMINE JA MARKIMINE

Tänu metalli omadustele saab temast valmistada väga suure täpsusega mitmesuguseid detaile. Seetõttu kasutatakse metalldetailide mõõtmiseks ka väga täpseid mõõteriistu.
Kui traadi- ja plekitöös piisab mõõtejoonlaua või mõõdulindiga mõõtmisel täpsusest 1 mm, siis lukksepatöödel ja treimisel kasutatakse joonmõõtmete määramiseks kümme korda suurema mõõtetäpsusega nihikut või isegi 100 korda täpsemat kruvikut (133). Ka nurkade mõõtmiseks on
nis või kruustangide vahel. Sel juhul tuleb jätta vähemalt 1 mm töötlusvaru. Saega mahalõigatud detail kinnitatakse uuesti padrunisse nii, et töödeldud osa jääb pakkide vahele. Seejärel sirgestatakse teine otspind uuesti.
Küllalt sageli vajavad treitud silindriliste detailide teravad kandid faasimist. Faase saab treipingis lõigata välistreitera või koorimistera küljega (132).
1 -
134
KONTROLLJOONLAUD	NURGIK
r
olemas mallist hulga täpsemad nihiku põhimõttel töötavad nurgamõõturid. Koolis piisab detailide mõõtmiseks nihiku täpsusest (0,1 mm).
Lisaks jaotustega mõõteriistadele kasutatakse metallitöös mitmesuguseid kontrollmõõteriistu (134). Kontrollmõõteriistadel ei ole skaalat ja nende kaudu ei saa teada detaili tegelikku mõõtu. See-eest saab kontrollmõõteriista abil kiiresti kindlaks määrata, kas eseme suurus või kuju vastab ettenähtule. Lukksepatööde juures kasutatakse kontrollmöõteriistadest kõige sagedamini kontrolljoonlauda,nurgikuid ja raadiuse s"abloone.
1
KORKKALIIBER
 Co
, HARKKALIIBER
Et anda detailile soovitud kuju ja mõõtmed, on sageli tarvis eelnevalt tähistada fooriku pinnal kõik olulised jooned ja punktid. Olenevalt detaili suurusest ja kujust eristatakse tasapinnalist ja ruumilist märkimist. Kooli tööõpetuses on tegemist peamiseit tasapinnalise märkimisega.
Märkimisel kasutatakse lisaks mõõteriistadele veel märknõela, märksirklit, kärni ja vasarat (135). Vajaduse korral suurendatakse tööjõudlust märkesablooni, tsentrinurgiku, tsentrikärni või mõne muu tarviku kasutamisega (136).
MÄRKESIRKEL
Märkimisel toorikule kantavad jooned ja punktid peavad olema hästi nähtavad. Selleks olgu märknõel, märkesirkel ja kärn alati hästi teravad. Joone tõmbamisel jätab teravik metalli pinnasse peene läikiva vao. See on hästi nähtav vaid teist värvi, matil või tuhmil taustal. Selliseks taustaks on harilikult ühtlase oksiidikihiga kaetud töötlemata metallipind. Kui tooriku pind on puhas ja läikiv, tuleb sellele enne märkimist peale kanda sobiv kattekiht. Selleks võib olla vedelast tisleriIiimist ja kriiditolmust segatud valge
135
.MÕÖTJOONLAUD
KARN
SABLOON
TSENTRINURGIK
TSENTRIKÄRN
136
värv või fume, kiiresti kuivav lakk. Terastooriku pinda saab värvida ka vaskvitrioli vesilahusega, mis jätab pinnale õhukese punakaspruuni kile (137). Märkimist võib alustada siis, kui värv, lakk või lahus on täiesti kuivanud.
Sirgete külgedega detaili märkimisel valitakse baaspinnaks tooriku sirge töödeldud külg. Sellest Iähtudes tõmmatakse feised märkjooned joonlaua ja nurgiku järgi (138). Kõverjooneliste külgedega detaili märkimist alustatakse telgjoone pealekandmisest, millest Iähtudes tõmmatakse kõik ülejäänud jooned (139).
Märkjoonfe lõikumispunktid, kaarte ja avade tsentrid tähistatakse terava kärniga metalli pinda Iöödud koonilise süvendiga. Kärnimisel asetatakse toorik massiivsele alusele (näiteks alasile) või kinnitatakse kruustangide vahele. Kärni kohale asetades kallutatakse see endast veidi eemale. Seejärel tõstetakse kärn vertikaalasendisse ja Iüüakse sellele üks järsk vasaralöök (140).
1% 1
140
Kärnida on tingimata vaja kõik puuritavate avade tsentrid, sest kärnisüvend on spiraalpuuri teravikule juhtpinnaks. Puuritava ava kontuurjoont ei ole vaja märkida, kuid puurimistäpsuse kontrollimiseks on kasulik kärnida neli punti, kus ava kontuur lõikub telgjoontega (141).
Kaared märgitakse metallile märkesirkliga. Tsentri kärnimiseks pole sun otsest vajadust, kuid väike kärnisüvend aitab sirkli haaral kaarte tõmbamisel paigal püsida (142). Kärnisüvendeid kasutatakse ka sirgete ja kõverate kontuuride töötlemistäpsuse kontrollimiseks. Selleks lüüakse kontuurjoontele üksteisest 10-15 mm kaugusele kärnisüvendid (143).
7. MEISELDAMINE

Metalltoorikute käsitsi tükeldamiseks või paksema kihi eemaldamiseks on otstarbekas kasutada meislit. Meisel on kõvast ja sitkest tööriistaterasest valmistatud kiilukujuline lõikeriist. Sõltuvalt töö iseloomust kasutatakse kas lukksepa- või ristmeislit (144). Meisli kiilukujulise tera lõikenurk on vahemikus 35°-70°, sõltudes töödeldava metalli omadustest.
143
Meiseldamisel hoitakse meislit vasaku käega, nii et pöial ja esimene sõrm ei suruks meisli keha liiga kõvasti, meisli laubale lüüakse aga raskema (300-500 g) lukksepavasaraga. Tavaliselt meiseldatakse kas alasil või kruustangide vahel. Alasil saab tükeldada kuni 5 mm paksusega leht- või lattmaterjali. Sel juhul seatakse meisli Iõiketera märkjoone endast kaugema
141
LAUP
LÕIKENURK
144
otsa juurde kaldu. Olles veendunud, et meisli Iõikeserv on märkjoonega täpselt kohakuti, tõstetakse meisel vertikaalasendisse ja tehakse kerge vasaralöök. Iga vasaralöögi järel nihutatakse meislit piki märkjoont edasi, nü et Iõikeserva tagumine nurk püsib eelmise Iöögiga tekkinud V-kujulises vaos (145). Hiljem võib selle vao korduvalt tugevate vasaralöökidega üle raiuda. Väga sügavale metalli pinda ei $uuda meisli Iõiketera tungida. Seepärast pööratakse toorik ringi ja raiutakse vastasküljele samasse kohta teine süvend. Kui toorik on nii paks, et osa sellest jääb kahe sisselõike vahel terveks, murtakse see pooleks edasitagasi painutades (146).
RISTMEISEL
+r
4IÄ
M M
147
Kruustangide vahel tüheldatakse Iehtmetalli pakkide tasapinnas. Toorik seatakse pakkide vahele nii, et märkjoon ühtiks pakkide pealmise pinnaga. Meisel asetatakse tooriku vastu nii, et alumine teritusfaas lebab kruustangipakkide pealispinnal ja meisli Iõiketera on tooriku külgpinna suhtes ligikaudu 450 nurga all. Sellises asendis antakse meisli laubale tugev vasaralöök, millele võib eelneda ka kerge Iöök (147).
Meiseldamisel paindub pakkide vahelt väljaulatuv jääkmaterjal kõveraks, võimaldades Iäbi raiuda järgmist kihti (148). Laiadelt pindadelt metallikihi maha meiseldamisel raiutakse kõigepealt ristmeisliga kitsad sooned ja seejärel eemaldatakse Iukksepameisliga soontevahelised ribad (149).
Meiseldamine on metalli käsitsitöötlemisel üks ohtlikumaid operatsioone. Traumade vältimiseks tuleb täita järgmisi ohutusnõudeid.
148
1. Meisli laubal ei tohi olla pragusid ega kidasid.
2. Vasar peab olema tugevasti varre otsa kiilutud.
3. Meiseldaja töökoha ees peab olema tiheda silmaga traatvõrgust või läbipaistvast lehtplastist kaitseekraan.
8. SAAGIMINE

Suuremõõtmelisi foorikuid tükeldatakse metallisaega. Metallisaag on õhuke hammastatud ja räsatud terasleht, mis pingutatakse raami vahele või kruvitakse rootsuga käepideme külge (150). Saelehte raami pannes tuleb jälgida, et hammaste tipud oleks suunatud käepidemest eemale (151).
Saetav toorik kinnitatakse kruustangide vahele nii, et märkjoon oleks pakkide lähedal ja jääks neist paremale poole (152). Metallisaagi hoitakse kahe käega ja Iükatakse sujuvalt kogu saelehe ulatuses (153). Kui saagida ainult saelehe keskmise osaga, kulub see küremini ja saetee aheneb. Selle tõttu kiilutakse saeleht varsti saetees kinni, mis viib hammaste või saelehe murdumiseni.
Metall! saetakse suhteliselt aeglaseit - 35-50 töökäiku minutis. Kürel saagimisel kuumenevad nii toorik kui ka saeleht üle ja sae hambad muutuvad pehmeks. Saagimisel on oluline, et toorik ei vibreeriks. Seetõttu tuleb lapik toorik kinnitada kruustangide vahele horisontaalasendis. Et hoida kokku aega ja vähendada saelehe kulumist, võib tooriku läbi saagida mõlemalt poolt kuni selle keskele jääb 3-4 mm paksune metallikiht. Siis saab tooriku pooleks murda edasitagasi painutades, nagu meiseldamiselgi.
Omarmaterjali, eriti aga torude saagimisel tekitab raskusi tooriku kinnitamine. Kruutangide tasapinnalised pakid ei haara ümarmaterjali piisavalt fugevasti, toru aga pigistatakse lapikuks. Niisugusel juhul tuleb kasutada abipakkidena sisselõigetega puitklotse või Iehtmetallist painutatud kinnitus
1S0
Mrf
155
9. VIILIMINE

Metalidetailide käsitsi töötlemisel antakse neile nõutav kuju ja mõõtmed põhiliselt viilimisel. Selleks kasutatakse kvaliteetsest tööriistaterasest valmistatud lõikeriistu - vüle, mille abil saab metalli pinnalt õhukesi kihte eemaldada. Viili pinnale on tehases lõigatud süvendid, mule teravaharjalised vaod ongi viili Iõikeservadeks. Need lõikeservad moodustavad viili pinnal omalaadse mustri, mida nimetatakse viili raideks.
Olenevalt otstarbest toodetakse mitmesuguse suuruse, ristlõikega ja raidega vüle. Ristlõike järgl jaotatakse viilid lapik-, ruut-, kolmkant-, romb-, ümar- ja poolümarviilideks (156). Erineva ristlõikega viilid on kõige sobivamad vastava kuju ja mõõtmetega
Metal Iitööstuses ei kasufata metalli tükeldamiseks meiseldamist ega käsisaega tükeldamist. Seal on selleks otstarbeks lõikestantsid (giljotiinid), frees- ja saagimispingid (155).
LAPIKVIIL RUUTVIIL
0
KOLMKANTVIIL
154
A
10
POOLÜMARVIIL
))'
0
156
0
157
in
'
 /%/%/
aaa	
--a a---I aaa


a
158
Raide kuju järgi eristatakse raspliraidega, ühekordse, kahekordse ja kumera raidega vüle. Neist on kõige enam levinud kahekordse raidega viilid (157). Viili lõikeomadusi mõjutab ka raide tihedus. Selle järgi eristatakse jämeraide, peenraide ja sametvüle. Mida peenem on viili raie, seda rohkem on seal hambaid ühe pikkusühiku kohta. Viili raide kujust ja tihedusest oleneb, kui paksu metallikihi saab ühe lükkega eemaldada ja kui sile jääb viilitud pind. Seega tuleb sobiv viii valida sõltuvalt eeskätt viiiitava pinna kujust, töötiusvaru suurusest ja nõutavast pinnasiledusest. Tavaliselt eemaidatakse jämeraideviiiiaa esialane suurem töötlusvaru. see
järel viilitakse ese peenraideviiliga mõõtu, ja vajadusel viimistletakse pind sametviiliga. Koolis asendab sametviiii peeneteraline lihvpaber. Omaette viilide rühma moodustavad nn. nõelviilid, mida saab kasutada väikeste avade ja kitsaste sälkude viilimiseks.
Viilimisel kinnitatakse viili saba otsa puidust või plastist viilipea. Puidust viilipea esiotsale peab olema löödud metallrõngas ja sisse puuritud teljesuunaline astmeline ava. Viilipea kinnitamisel hoitakse kinni viilist ja lüüakse peaga ettevaatlikult vastu massiivset alust. Vastupidi talitades ei kinnitu viilipea nii hästi ja viili saba võib peast välja tulles vigastada käft (158).
Viilimisel seatakse kruustangid sellisele kõrgusele, et õige tööasendi juures liiguks viil täpselt horisontaaltasapinnas (159). Viili lükatakse ühe käega viilipeast ja teise, lahtise käega surutakse viili esiotsale (160). Viili lükatakse üle töödeldava detaili kogu selle ulatuses, kusjuures käte surve peab olema pidevalt tasakaalus (161). Tagasitõmbel käte surve väheneb, kuid viili ei tösteta pinnalt üles.
Laia tasapinna viilimisel võib viilimissuund olla milline tahes. Kitsaste pindade (lehtmaterjali servade) viilimisel on otstarbekas hoida viili tooriku külje suhtes 15-20° nurga all ja viilida pikisuunas (162). Pinna viimistlemisel peenraideviiliga hoitakse viili viilimissuunaga täiesti risti ja lükatakse kahe käega tooriku lähedalt (163).
900
I\
200-300 mm
r.'
M
Viilimisel jääb osa Iahtilõigatud metalliosakesi (nn. viilipuru) viili raidesse kinni. Need takistavad uute kihtide Iõikamist ja kraabivad viilitavasse pinda uusi süvendeid. Seepärast tuleb viili raiet aeg-ajalt spetsiaalse terasharjaga nn. viiliharjaga puhastada (164). Et viilipuru paremini eemalduks, hõõrutakse peenviili raidesse enne viilima asumist kriiti.
Pehmete metallide (alumiinium, vask) viilimisel jääb viilipuru raidesse nii tugevasti kinni, et seda ei õnnestu eemaldada isegi viiliharjaga. Seepärast tuleb nende metallide viilimiseks kasutada ainult kulunud viile, mis peale raide ummistumist kuuluvad taastamisele erimenetlusega või utiliseerimisele.
IS
162
Viilitud pinna täpsuse kontrollimiseks vöetakse ese kruustangide vahelt välja ja võrreldakse seda vastava kontrollmõõteriistaga. Tasapinda kontrollitakse kontrolljoonlaua, kõverpinda vastava "sablooni abil vastu valgust vaadates (165).
10. PUURIMINE
1 65
Avade puurimisel metalltoorikutesse kasutatakse Iõikeriistana spiraalpuure. Seejuures antakse puurile pöörlev liikumine ja teljesuunaline ettenihe (166).
Puurld valmistatakse tööriista- või kiirlõiketerasest. Nende külgpinnas on kaks spiraalset soont, mille kaudu
väljuvad avast lahtilõigatud laastud.	TaGAT;\H t Spiraalsoonte lõikumisel puuri tipukoonusega moodustub puuri otspinnal
kaks lõikeserva (167).	l.OrF;t:srFt'J
Puuri kinnitusosa (saba) võib olla silindrilise või koonilise kujuga. Silindrilise sabaga puur kinnitatakse puurpingi padrunisse, koonussabaga puur aga puurpingi spindli koonilisse avasse (168). Uuemat tüüpi lauapuurpinkide spindlis koonilist ava pole. Vajaduse korral võib puuri koonussabale treida silindrilise astme (169). Siis saab koonussabaga puuri kinnitada ka padrunisse. I Ima astmeta koonussabaga puuri ei saa padrunisse kinnitada ja sellesuunalised kaitsed võivad lõppeda õnnetuseaa.
Puurpingl padruni pakke keeratakse kinni ja Iahti erivõrmega. Puuri kinnitamisel tuleb jälgida, et see jääks. tsentrisse ja oleks haaratud kõigi pakkidega. Koonussabaga puur pressitakse avasse kinni, surudes seda puurpingi töölauale asetatud plaadi vastu. Puuri väljavõtmiseks spindlist kasutatakse ristkiilu ja vajaduse korral ka vasarat (170).
Metalli puurimisel tekib küllalt suur Iõikejöud, mis püüab toorikut kaasa vedada. Seetõttu ei tohi metalldetaile hoida puurimisel käes. Väiksema Iäbimõõduga avade puurimisel piisab tooriku kinnihoidmiseks tangidest või käsikruustangidest (171). Suuremate avade puurimisel kinnitatakse toorik erirakisesse või masinakruustangide vahele (172).
Õhukese metall-lehe puurimiseks tuleb see suruda kahe puitklotsi vahele ja üheskoos nendega Iäbi puurida (173). Poolava puurimiseks tuleb tooriku kõrvale seada samast materialist Iisatükk ja kinnitada need üheskoos masinakruustangide vahele (174).
Metalli puurimisel on väga oluline, et kasutataks õiget Iõikekiirust ja ettenihet. Lõikekiiruse valib õpetaja sõltuvalt metalli kõvadusest ja puuri Iäbimõõdust. Ettenihkejõud peab aga olema selline, et puur Iõikaks iga pöördega ühtlase paksusega Iaastu.
172
170
173
,..Amm
mqop
175
176
Liiga nõrga surve korral puur ainult hõõrdub vastu metallipinda ja kuumeneb. Üleliia tugev surve aga muudab löikejõu väga suureks ja puur võib murduda.
Sügavate avade puurimisel fuleb puur aeg-ajalt avast välja tõsta. Siis ei ummista Iaastud spiraalsooni ja pole karta puuri murdumist. Puuri läbiminekul toorikust tuleb survet vähendada. Vastasel juhul kasvab Iaastu
paksus järsult ja puur võib kergesti puruneda. Kui puur ja detail puurimisel üle kuumenevad, võib nende jahutamiseks kasutada õli või seebivett.
Umbavade puurimisel tuleb puurpingi ettenihke piirel seada vajalikku asendisse (175). Ava sügavust saab reguleerida ka puurile sobivasse kohta metallist vöi puidust piireli kinnitamisega (176).
11. SOOVITAMINE

Söövitamine on metallesemete pinna keemilise töötlemise võte, kus metall viiakse kokkupuutesse happe või mõne muu kemikaali vesilahusega. Et metall reageerib kemikaaliga eriti intensiivselt, siis tekib selle tagajärjel metalli pinda süvend. Söövitada saab kõiki metalle ja sulameid, fuleb vaid valida sobiv söövituslahus. Söövitamise feel valmistatakse frükitööstuses trükiplaate, samal viisil paijundavad kuhstnikud oma teoseid, nn. graafilisi lehti. Koolis saab söövitamisega kirjata rinnamärke, medaleid, ehteid jms. (177).
Tasapinnalise söövitatud plaadi vatmistamiseks fuleb kõigepealt joonistada paberile plaadi kavand. Sellele kanfakse kontuurjooned ja kaetakse värviga kõik söövitatavad pinnaosad
Pärast lihvimist võib plaati ka poleerida. Seda tehakse pöörleva viltkettaga, mille peale on kantud poleerpasta. Pärast poleerimist tuleb plaaf puhtaks pesfa nõrgas soolhappe lahuses ja neufraliseerida pesusooda lahuses. Pesemisel on hea kasutada plastist fofovanne (181).
(178).		alustatakse
Plaadi ettevalmistamist		
pinna tasandamisest ja lihvimisest.
Lihvimiseks kinnitatakse plaat puidust
alusele	(179).	Käsitsi lihvimisel tuleb
lihvida	ainult	ühes	suunas. Mehaani
			
lise lihvimise	korral	kasutatakse vilt
		
kettaid, millele on liimitud abrasiivmaterjali puru (180).
PLEKK
LIHVKETAS
ABRASIIVPURU
178
179
181
SOOLHAPPE LAHUS	PESUSOODA LAHUS
PLEKK	PINTSEL	PLEKK	PINTSEL
Et söövituslahus ei söövitaks kogu plaadi pinda, fuleb see üleni katta kaitsekihiga - krundiga. Selleks sobib bifuumen- või nitrolakk, vahast, steariinist ja loomarasvast segatud mastiks. Lakk kantakse plaadile külmalt, masfiks tuleb aga eelnevalt sulatada. Krunt kantakse plaadile pintsli või fampooniga. Väiksema plaadi võib ka krundi sisse sukeldada (182).
Peale krundi tahkumist kantakse plaadile kavand. Selleks tuleb jooned läbi paberi krundile pressida. Läbipaistva krundi korral on ofstarbekas kavand plaadile kanda enne kruntimist. Kui kavandi kontuurid on plaadil nähtavad, kraabifakse krunt kavandil värviga fShistatud joonte ja pindade kohalt ära nii, et paljastuks puhas metallipind.
182
Söövitamiseks ettevalmistatud pleat või muu tööese asetatakse plastist või klaasist vanni (nõusse) ja kallatakse üle söövituslahusega. Lahus peab eseme katma täielikult. Söövitamine toimugu tõmbekapis või vabas õhus. Seejuures tuleb eseme pinda aeg-ajalt pühkida sule või pehme pintsliga, sest pinnale tekkinud gaasimullid takistavad reaktsiooni kulgu (183).

Söövituslahuse valmistab õpetaja järgmiste retseptide järgi:
a) terasele - 80 g seebikivi 1 liitri vee kohta;
b) vasele - 5 osa lämmastikhapet 40 osa vee kohta;
c) alumiiniumile - 200 g seebikivi, 13g keedusoola ja 100 g soolhapet 1 1 vee kohta.
183
SÖÖVITUSLAHUS ÕHUMULLID
Söövitatud joonte sügavust saab kontrollida peene pulga abil. Vajaliku reljeefsuse saanud ese tõstetakse pintsettide abil Iahusest välja ja pestakse hoolikalt voolava vee all.
Krundi saab esemelt eemaldada sobiva lahusti abil (Iakid) või peale kuumutamist lapiga pühkides (mastiks).
TÕM BETORU
Lõplikult pestakse ese puhtaks pesusooda lahuse ja veega.
Vastavalt soovile võib söövitatud pinnaga esemeid hiljem ka oksüdeerida. Selleks tuleta meelde V I klassis õpitut. Lõpuks on soovitatav eseme pind katta vedela nitrolakiga.
