I. OLDTEHNILINE ETTEVALMISTUS
1. LOIKED TEHNILISTEL JOONISTEL

Sageli on detail nii keerukas, et joonisel (1) esitatu järgi ei saa üheselt otsustada, missugune ta ikkagi on. Et sellesse seigust tuua, et teha detaili sisekontuurid nähtavaks, kasutatakse lõikeid, mis lisatakse detailide joonisfele.
Kasutusel on mitmesuguseid detailide lõikamise viise. Tavaliselt lõigatakse detail mõtteliselt tasapinnaga (2). Nii saadav lõikava tasapinna ja detaili ühisosa või lõikamisest järelejäänud osa kujutis annabki soovitud tulemuse. Selleks on vastavalt kas ristlõige (kui kujutatakse ainult tasapinna ja detaili ühisosa) (3) või lõige (kui kujutatakse kogu lõikamisest järelejäänud osa) (4).
4
3
LÕIGE
RISTLÕIGE
3

A
PEALEJOONISTATUD RISTLÕIGE
METALL
5
A-A
r
VÄLJATOODUD RISTLÕIGE 6
9
PUIT
C
RISTI PUITU LÕIGE
Olenevalt detaili kujutise ja ristlõike vastastikusest paigutusest eristatakse pealejoonistatud (5) ja väljatoodud (6) ristlõikeid.
Detailide lõikepinnale jäävad osad viirutatakse, kusjuures viirutus sõltub detaili materjalist. Sagedamini on detailid valmistatud kas metallist või puidust. Metallist detailid viirutatakse peente paralleeljoontega, mille vahekaugus on 1-10 mm (olenevait viirutatava pinna suurusest) ning nad on tõmmatud Old
PLASTMASS	VEDELIK juhul joonise kontuurjoone suhtes 45kraadise nurga all (7).
Puitdetailide lõigete viirutamisel kasutatakse vabakäejooni, mis imiteerivad puidu tekstuuri. Olenevalt sellest, kas puitdetail on lõigatud risti või piki puitu, kasutatakse ka erinevat viirutust (8). Ka plastmassist detailide jaoks on kokku lepitud kindel tähistus (9), samuti vedelike ning paljude teiste materjalide jaoks.
Löigete Iügitamine
I
Lõiked jaotatakse liht- ja Iütlõigeteks olenevalt sellest, mitut tasapinda detaili lõikamisel kasutatakse. Kui detail on
PIKI PUITU LÕIG E
4
lõigatud ühe tasapinnaga, saame lihtIõike, kui lõiketasapindu on mitu, saame liitlõike.
Liitlõiked jagunevad omakorda astmelisteks, kui lõiketasapinnad on omavahel paralleelsed, ning murtud Iõigeteks, kui lõiketasapinnad on omavahel mingi nurga all (10, 11).
Vaate suund tuleb joonisel tähistada, sest lõikest arusaamiseks on oluline, mis suunast detaili vaadatakse. Selleks tõmmatakse lõiketasapinna kohale väljapoole detaili kaks jämedat kriipsukest tähistamaks seda tasapinda (10). Vaate suund märgitakse noolekestega ning nende juurde kirjutatakse ühesugused tähed A-A, K-K jne. Samad tähed kirju
ASTET JOONISEL EI NAIDATA
1 O	ASTMELINE LÕIGE
MURTUD LÕIGE
a 000100,0 Z
0 INS
11
Tehes vajalikud lõikamised kujuteldava fasapinnaga, saame joonisel 1 esitatud detailist hoopis selgema ettekujutuse. Jooniselt 12 ongi näha, missugune on detail tegelikult, ja seda ka seestpoolt.
12
LÕIKAVAD TASAPINNAD
5
2. KEERMED JA NENDE TAHISTAMINE JOONISTEL
Detailide ühendamiseks kasutatakse sageli keermega detaile - kruvisid, polte, mutreid jne. (13). Keermeid kasutatakse ka Iiikumise või jõu ülekandmiseks.
Kõige Iihtsam on vast keerme tekkimisest aru saada joonise 14 abil, kus silindrile mähitakse kolmnurkne paberiIeht. Paberist koimnurga hüpotenuus tekitabki silindrile joone, mida nimefatakse kruvijooneks. Tegelikkuses moodustub keere piki kruvijoont silindri pinnale Iõigatud soone ja selle soone vahele jääva materjaliriba kujul. Kui keere on Iõigatud varda, võlli või poldi pealispinnale, on tegemist villskeermega, kui keere on aga Iõigatud ava seina pinnale, on tegemist sisekeermega.
Igat keeret (15) iseloomustavad:
keerme vilislibimõõt, mida tavaliselt tähistatakse tähega d; keerme siselibimõõt, tähistusega di;
keerme pikkus, tähistusega I; keerme samm, tähistusega P; keerme sügavus, tähistusega h.
Ei fohi ära segada väliskeeret ja keerme välisläbimõõtu ning sisekeeret ja keerme siseläbimõõtul Loomulikult on väliskeermel nii välis- kui ka siseIäbimõõt, samuti nagu sisekeermel on sise- ja välisiäbimöõt.
Et keeret on küllaltki keeruline kujutada, siis kasutatakse joonistel järgmisi Iihtsustusi:
- väliskeermel (16) tõmmatakse pidev peenjoon keerme siseläbimõõdu järgi;
14
v
KRUVIJOONE TEKKIMINE
G 9A
0
3
m
13
L
- slsekeennel (17) aga välisläbimõõdu järgi;
- varjatud keermel tõmmatakse nii
välis- kui siseläbimõõdu järgi kriipsjooned;
- keermestatud osa piirid esitatakse kontuurjoontega;
- otsvaatel märgib nii kruvil (väliskeere) kui mutril (sisekeere) keermepõhjajoont peenjoon, mis tõmmatud 3/4 ulatuses kogu ringjoonest (16, 17).
3. LIHTSA TOOESEME ESKIISI VALMISTAMINE
16
VA
Z
ZOO
17
Eskilsiks nimetatakse esialgset joonist, mis on valmistatud vaba käega silmamõödu järgi. Eskiis tehakse tavaliselt uufe tööesemete kavandamisel või olemasolevate detailide kuju ning mõõdete ülestähendamisel. Tavaliselt on nad aluseks tööjooniste valmistamisel. Koolis tehakse eskiise ka õppeotstarbel ning töööpetuse tundides valmistatakse nende järgi tihti ka mitmesuguseid esemeid.
Eskiisi valmistamisel kasutatakse ta
valiselt ruudulist paberit, pehmemat pliiatsit ning kustutuskummi. Kuigi eskiis on vabakäejoonis, võib ringjoonte tõmbamisel kasutada ka sirklit. Eskiis võib oma proportsioonidelt ka detailist pisut lahkneda, sest tehakse seda ju silmamõödu järgi. Küll aga peab eskiis olema korrektne ja kooskõlas jooniste kohta käivate üldnõuetega. Kujutiste arv peab olema mini
maalne, kuid siiski küllaldane detaili	18
kuju täielikuks määramiseks. Eskiisil esitatud möötmed peavad vastama eseme tegelikele mõõtmetele.
Eskiisi valmistamine peab toimuma kindlas järjekorras (18):
1. Kõigepealt tuleb teha kindlaks detaill otstarve, tööasend ja material. Seda tehakse vaatluse teel.
7
n
III
18
3. Nüüd tehakse kindlaks, mitu ja mis
suguseid kujutisi (vaateid) on detaili
täielikuks määramiseks vaja.
4. Määratakse iga kujutise alla minev
pind (11) ja fikseeritakse see ruudu
lisele paberile kastikesena ning kui
vaja, s.t. kui on tegemist sümmeet
rilise detailiga, tõmmatakse teig
IV	jooned (I 11).
5. Tõmmatakse peenjoonega detaili kontuur eestvaatel; seejärel ka teistel vaadetel (IV).
6. Pärast kontrollimist tõmmatakse jooned tugevamini kõikidel vaadetel (V).
7. Viimisfletakse eskiis.
8. Nüüd on tarvis varustada eskiis kõigi vajalike pürik- ja mõõtjoontega (VI). Ara unusta moõtnoolil
9. Seejärel mõõdetakse detail ja iga tulemus märgitakse kohe vastavale mõõtjoonele.
10. Tehakse vajalikud pealkirjad ja kir
jutatakse juurde tarvilikud märku
2. Seejärel seatakse detail normaal-	sed.
asendisse (I), s.f. kas töõ- või töõt-	11. Lõpuks kontrollitakse eskiis fervi
lemisasendisse.	kuna üle.
4. OLEKANDEMEHHANISMID

Selleks, et kanda energiat üle jöumasinalt töömasinale ja panna see liikuma, kasutatakse mitmesuguseid ülekandemehhanisme. Liikumise ülekandmine on tehnikas üheks tähtsamaks probleemiks, kusjuures eriti oluline koht on seejuures pöörlemisliikumise ülekandemehhanismidel. On ju pöörlemisliikumine, võrreldes teistega (näifeks kulgemisliikumisega), pidev. Pöörlemisliikumise pidevus tagab ka tehnoloogilise protsessi pidevuse, viimasega on omakorda seotud suurem tootlikkus.
Olekandemehhanismid ehk lihtsalt ülekanded koosnevad kahest liikuvast (vedavast ja veetavast) lülist ning kinnislülist (liikumatust alusest). Kõige ökonoomsem on vedava ja veetava - töö- ja jöumasina - otsene ühendamine (otseülekanne). Sel juhul on jõumasinal ja töömasinal ühine võll.
Sageli aga pole võimalik niiviisi teha. Tänapäeval kasutatakse iga töömasina käitamiseks harilikult oma elektrimootorit, mida nimetatakse individuaalajami ks.
Kuidas siis liikumist ikkagi üle kantakse?
Kindlasti funned sa jalgratta juures kasutusel olevat ketti`. Selline ongi kettülekanne. Kettülekande juures on vedava ja veefava ratta võllid paralleelsed.
Tööõpetuse tundides oled kindlasti tutvunud ka puurpingiga - seal kasutatakse rihmülekannet. Rihmülekande puhul tekib rihma ja rihmarataste välispindade vahel hõõrdejõud, mis kannabki pöörlemisliikumise üle ühelt võllilt teisele. Seejuures kasutatakse tavali
selt kas nahk-, tekstiil- või kummirihma. Vaata joonist 19. Kui ülekanderihm ei ristu, on tegemist lahtise rihmülekandega ja sel juhul pöörlevad mõlemad rihmarattad samas suunas. Kui ülekanderihm moodustab aga „kaheksa", pöörlevad rihmarattad vastassuundades. Rihmarattad on tavaliselt erinevate läbimõõtudega. See võimaldab saada erinevatd pöörlemiskiirusi, sest mida väiksem on rihmaratta läbimõõt, seda suurem on tema pöörlemiskiirus.
Tööpinkide juures kasutatakse mitmesuguseid ülekandeid: -tiguülekannet, mis koosneb teost ja
tigurattast (20);	le
ele4b
TIGUÜLEKANNE
20
9
- kruviülekannet, milles on kaks teine

teisega hambuvat kruviratast (21);
- hõõrdülekannet, milles pöörlevad detailid surutakse üksteise vastu sobiva jõuga ja tänu hõõrdejõule toimubki Iiikumise ülekandmine (22).
Kõiki nimetatud ülekandeid kasutatakse pöörlemisliikumise puhul. Kuid ülekandemehhanismid võimaldavad muuta pöörlemisliikumist ka kulgemisliikumiseks ja vastupidi. Selleks kasutatakse:
21
- hõõrdülekannet, kus pöörlevate valtside vahel liigub töödeldav detail sirgjooneliselt (näiteks mefalli liikumine valtside vahel pleki tootmisel) (22);
- hammaslattülekannet, kus nii latile kui rullile on peale lõigatud hambad (kasutatakse näiteks höövelpingi juures) (23);
kruvipaari, mis koosneb kruvist ja mutrist (kasutatakse treipingi supordi liikumisel või tungrauas) (24);
HÖÖRDÜLEKANNE
VALTSID
111111111111114
KRUVIÜLEKANNE
-- ^ •- -w	%Irl~~r~Ir~~r~~r~Ir~Ir~Ir4r4r~G9i~
22
4
HAMMASLATTÜLEKANNE
23
//////Ä ~/
KRUVIPAAR
24
VÄNTMEHHANISM
25
t
EKSTSENTRIKMEHHANISM
- väntmehhanismi, mis koosneb liugurist, kepsust, vardast ja võllist, kusjuures võllile on sageli kinnitatud ka hooratas; kasutamist leiab sisepõlemismootoris, õmblusmasina ja aurumasina juures (25);
- ekstsentrikmehhanismi, mis koosneb
27 NUKKMEHHANISM
liugurist, kepsust, võllist ja ekstsentrikust; see on väntmehhanismi erikuju (26);
- nukkmehhanismi, mis koosneb võllist ja sellel olevaist liikumatuist tõukureist (nukkidest); kasutatakse automootoris sisse- ja väljalaskeklappide avamiseks (27).
26
5. MASINADETAILIDE VAHETATAVUS
Iga masin töötab korralikult ainult siis, kui kõik tema detailid on valmistatud täpselt, omavahel õigesti sobitatud ja ühendatud.
Seejuures on oluline, et masina detaile oleks nende kulumise või purunemise korral kerge vahetada või asendada uue samaotstarbelise detailiga.
Muidugi peab viimane sobima oma kohale niisama täpselt nagu väljalangenud detail ning olema seejuures hõlpsasti ning kiiresti paigaldatav.
Kui detailid vastavad niisugustele nõuetele, nimetatakse neid vastastikku vahetatavateks.
11
6. TREIPINGI EHITUS JA TOOPÕHIMBTE
Treipingi põhisõlmed - sing, kiirustekast, ettenihkekast, trensel, suport ja tagumine tsenterpukk - on sulle juba tuttavad. Treipingi juures Ieiavad kasutamist veel mitmesugused eespool nimetatud Iiikumise ülekanded.
Treipingil eristatakse pealiikumist ja ettenihkeliikumist (28), kusjuures tooriku pöörlemine on pealiikumine ja supordi sirgjooneline Jiikumine koos treiteraga on ettenihkeliikumine.
Joonistel kujutatakse Iiikumiste ülekandmist kinemaatikaskeemide abii. Et aru saada, kuidasviisi toimub Iiikumise ülekandmine ühelt treipingi põhisõlmelt teisele, on tarvis teada mitmete kinemaatikaskeemide tähendust. Joonisel 29 on kujutatud rihmülekannet (I), kettülekannet (II), hammasülekannet (III), tiguülekannet (IV), hammaslattülekannet (V), kruvi-mutter-ülekannet (kruvipaar) (VI).
Joonisel 30 näed kahevõllilise kiiruskasti kinemaatikaskeemi. Kiiruskastis on kolmeastmeline harnmasratas, mille Iiigutamisega saab muuta veetava võlli pöörlemiskiirust.
Vaatleme nüüd jooniselt 31, kuidas töötab treipink, s.t. kuidas toimub treipingi juures Iiikumiste ülekandmine.
28
29
RIHMÜLEKANNE
1
u
III
V
HAMMASÜLEKANNE
m4~
KETT-	T ÜLEKANNE I
I

In fall
11
IV
II
VI
KRUVIPAAR (KRUVI-MUTTERÜLEKANNE)
Oletame, et treipink on vaja hääles- Neil võib treida silindrilisi, koonilisi ja tada keermelõikamiseks. Seejuures saab ka keerukama kujuga välispindu; silindtoorik pöörlemisliikumise elektrimooto- rilisi ja koonilisi sisepindu; otspindu; rilt rihmülekande, hammasrattapaaride Iõigata välis- ja sisekeermeid; puurida ja vahetushammasrataste kaudu. Supor-	avasid jne.
disse kinnitatud lõiketera saab tooriku
pöörlemisteljesihilise sirgjoonelise efte
nihkeliikumise käiguvõllilt, mis pan
nakse pöörlema spindlilt silinder-, koo-	LIBISEV HAMMASTE
nus- ja vahetushammasrataste kaudu.	PLOKK
Väga laialt on levinud universaal~	/
treipingid, mis on ette nahtud mitme	SIDUR sugusteks erinevateks treimistöödeks.
LJ
4	C
30
TREIPINGI KIIRUSKASTI KINEMAATIKASKEEM
_
ws
KOLMEASTMELINE HAMMASRATAS
UNIVERSAALTREIPINGI TINGLIK SKEEM
'WIL-, ELEKTRIMOOTOR IRIHMÜLEKANNE
I

_	HAMMASRATTA
' ~0 PAARID JA VAHETUSHAMMASRATTAD
SILINDERHAMMASRATTAD
KOONUSHAMMASRATTAD
VAHETUSHAMMASRATTAD
UIII'-1''Õlll0i/
\CI
TREITERA-LÕIKETERA
SUPORT
31
13
7. TEHNILISTELE TINGIMUSTELE VASTAVA TOOESEME KAVANDAMINE
Igasugune praktilise (utilitaarse) otstarbega ese peab rahuldama teatud nõudeid. Nii peab aken hästi sooja pidama ja olema hõlpsasti avatav. Auto juures hinnatakse eelkõige head juhitavust, ökonoomsust ja turvalisust jne.
Eseme valmistamisel pole siiski kõiki nõudeid võimalik üheaegselt täita. Nii võiks ju auto tugevust suurendada paksema pleki kasutamisega, kuid sel juhul suureneks ka auto mass. See aga suurendaks omakorda kütusekulu, esitaks suuremaid nõudeid pidurisüsteemile jne. Autokere roostekindlust on võimalik suurendada ka värviliste metallide kasutamisega, kuid see tõstaks auto hinna ülemäära kõrgeks.
Nii tulebki esitatud nõuete hulgast valida alati kõige tähtsamad ja sõnastada tingimused, millest oleneb nende nõuete täitmine. Neid tingimusi, mille täitmine eseme valmistamisel on vältimatu, nimetatakse tehnilisteks tingimusteks.
Vale oleks arvata, et tehnilisi tingimusi tuleb täita ainult masinate, aparaatide ja teiste keeruliste seadmete loomisel. Ka koolitöökojas valmistatud esemed peavad vastama teatud tehnilistele tingimustele. Olgu näiteks puidutöölaudadele (tisleripinkidele) vaja valmistada uued pingipulgad. Sel juhul võiksid tehnilised tingimused olla järgmised:
1. Pulga ristlõige peab vastama töö
pingi pulgaava mõõtmetele.
2. Paindetugevus peab olema piisavalt
suur.
3. Pulga tööpinna kõvadus peab olema suurem detaili toorikute otspinna kõvadusest.
4. Pulk peab olema hõlpsasti seatav
sobivale kõrgusele ja sellel kõrgusel
ka püsima.
Neist tingimustest on kõige lihtsam täita esimest, sest pulgaaugu mõõtmeid saab igaüks ise kindlaks määrata. Peab aga arvestama, et pulga ist augus ei tohi olla liiga tihe ega ka liiga lobe.
Teise ja kolmanda tingimuse täitmisel on esmaseks mõtteks valmistada pulk metallist. Seejuures peame aga arvestama, et terasest pulk on küll tugev ja kõva, kuid alati jääb püsima oht pulka mõne lõikeriistaga (saega, höövliga vm.) puutuda ja niiviisi lõikeriist ära rikkuda.
Pulga tööpinnale piisaks ka alumiiniumi kõvadusest, mis lõikeriistale ohtu ei kujuta. Paraku on nõutava ristlõikega alumiiniumist pulk üsna habras ja ei oma ka nõutavat paindetugevust. Kui koolis on võimalus teha alumiiniumivalu, võiks pulga valada alumiiniumist nii, et selle keskele jääks terasvarb (32).
Enamasti on aga koolis võimalik valmistada vaid puidust pingipulki. Siis tuleks valida võimalikult tihe ja tugev puiduliik (õunapuu, pöök, vaher vms.). Ometi pole ühegi puiduliigi kõvadus külgpinnal küllalt suur, et pidada vastu tooriku otspinna muljumisele (näiteks hööveldamisel).
See viib paratamatult mõttele, et pingipulga külge tuleks kinnitada alumiiniumist karestatud pinnaga plaat. Lahendamist vajab nüüd vaid veel selle plaadi kinnitusmoodus. Katsetada võiks EPO-liimi või puidukruvidega, kuid kõige kindlama liite annab ikkagi metallikruvi ja mutter (33).
Kui pingipulga mõõtmete, materjali ja liidete probleemid on lahendatud, võiks asuda vaagima neid lahendusi,
35
mis tagaksid pulga püsimise soovitud kõrgusel.
Varemkasutatutest on kõige levinum öhuke Iehtvedru, mis kinnitatakse otsast neefide (metallpulk) või kruvidega (puitpulk) pulga külgpinnale (34). Paraja laiuse ja paksusega lehtvedru või selle valmistamiseks sobivat terasplekki ei pruugi aga alati käepärast olla. Siis tuleks kaaluda mõnd teist varianti. Kui Iõigata vanast auto sisekummist paraja laiusega riba ja see mõlemast otsast pulga külge kruvida, siis seisab pulk kummi elastsuse tõttu hästi sobival kõrgusel (35). Võib valida ka keerulisema, kuid see-eest täiesti kindla konstrukt
siooni. Selleks tuleb puurida pingiplaadi esiserva pulgaga ristuv ava ja süvitada sellesse mutter M8. Nüüd võib kahele sobiva pikkusega poldile keermega M8 freida silindrilise karestatud või fiivikpea. Nende poltidega vöime fikseerida mölemad pingipulgad misfahes kõrgusel.
See oli näitlik arutlus, kuidas kavandada tehnilistele tingimustele vasfava eseme konstruktsiooni. Samamoodi tuleks kaaluda erinevaid variance ka siis, kui fuleb valmistada näiteks fraaffiguuride pal nutus~ab loon, mutilõks, pudeliavaja vms.
8. OTSTARBEKA TEHNOLOOGIA LEIDMINE
Tööõpetuse tundides valmistatavate esemete valmistamisel kasutatakse mitmesuguseid tehnoloogilisi võtteid. Mõnel juhul on tööoperatsioonide järjekord alati ühesugune ja seda pole võimalik muuta. Nii tuleb fraaf enne painutamist sirgestada (õgvendada), sisekeerme lõikamisele eelneb vajaliku läbimõõduga ava puurimine, enne puitliisfu tükeldamist klotsideks fuleb lust hööveldada sirgeks, täisnurkseks ja etteantud mõõtu selle küljed ja servad.
Ometi on küllalt palju ka neid töid, kus soovitud fulemuseni jõudmiseks on mitu erinevat feed. Kui on vaja valmisfada silindriline detail, mida risti läbib ava, siis esmapilgul tundub olevat kõige õigem freida valmis silinder ja seejärel puurida ava. Tegelikkuses on sellise ava puurimine seotud mitme probleemiga. Juba silindrilise detaili kinnitamine puurpingi töölauale või masinkruustangide vahele on raske. Silindrilisest detailist väljumisel lõikab puur ebaühtlase laastu, mis võib puuri kinni kiiluda (metalli puhul) või rikkuda ava serva (puidu puhul).
Üeldust võib teha järelduse, et hoopis otstarbekam on puurida ava risti
u)
nelikant- või kuuskantfoorikusse ja alles seejärel freida sellest etteantud läbimõõduga silinder.
Sageli on võimalik üksikute tööoperatsioonide järjekorra asemel valida mitme sootuks erineva tehnoloogilise skeemi vahel.
Küllalt sageli lasfakse poistel valmistada naiskäsitöös vajaminevaid niplispitsi poole. Need võivad olla mitmesuguse kujuga, kuid kõige sagedamini sellised, nagu näha joonisel 36.
Et tegu on pöördkehaga, siis tundub esmapilgul, et see tuleks tervikuna freida puidutreipingi tsentrite vahel. Lähemal vaaflusel aga selgub, et selliste mõõtmetega pooli treimiseks on kooli puidutreipink äärmiselt ebasobiv. Pooli keskosa väikese läbimõõdu tõttu ei ole selle treimine Iõikevõttega võimalik. Kraapival treimisel tekib aga vibrafsioon, mis annab karedama pinna. Pealegi võib seejuures ka kõige väiksem ebaõige Iiigutus tooriku purustada. See kõik annab alust arvafa, et sootuks otstarbekam on nei1 poole koosfada neljast üksikosast Iiimliitega. Kõigepealt tuleb töödelda peenike ümarpulk (0 6 mm). Sellist pulka saab löigata õõnsa võlliga freipingis, mille padrunisse kin
25
50
40
5 36
nitatakse ümarpulga lõikur. Lõikuri ette (supordisse või terahoidikut asendavale töölauale) kinnitatakse nelikantprofiiliga aken, läbi mille antakse ette ruudukujulise ristlõikega pulk (37). Kui pulk on valmis, siis vähendatakse selle läbimõõtu veelgi 1 mm võrra. Selleks kinnitatakse pulga ots padrunisse ja teist otsa toetades lõigatakse see üle pöörderaami kinnitatud metalli keermelõikuriga M6 (38). Samas asendis lihvitakse ümarpulk üle lihvpaberiga nii, et selle läbimõõt oleks 4,7 mm. Kooniliste tugede ja tilgakujulise käepideme jaoks lõigatakse ümarlõikuriga või treitakse tsentrite vahel pulk läbimõõduga 16 mm. See kinnitatakse treipingi padrunisse, tagumisse tsenterpukki aga puur 0 4,5 mm. Nii puuritakse pulga tsentrisse kõigepealt ava ja seejärel treitakse valmis ning löigatakse maha kolm vajalikku detaili. Nende detailide liimimine peenele pulgale ettenähtud kohtadesse on nüüd juba üsna lihtne.
Seega tuleb enne iga töö juurde asumist hästi mõelda, milline on olemasolevaid võimalusi arvestades see tehno
9. MBNED TEHNIKAPROBLEEMID

Igapäevases elus tuleb tihtipeale lahendada tehnikaprobleeme, mille jaoks ei ole kuskilt võtta täpset retsepti. Esitame siinkohal mõned neist, et sa saaksid proovida oma nutikust ja tehnilist taipu.
1. Aegade jooksul on kauplustes müügil olnud palju erineva kujuga jõulukuuse kaunistamiseks mõeldud elektrilampe. Enamik neist koosneb teatud kindlast arvust jadamisi ühenda
38
loogiline skeem, mis tagab võimalikult väikese töökuluga parima kvaliteedi. Seda võibki nimetada otstarbekaks tehnoloogiaks.
tud madala nimipingega Iambikestest, mille kogutakistus sobib valgustusvõrgu pingele. Kui selles jadas üks lambike läbi põleb, katkeb kogu vooluahel.
Esimene probleem: kuidas on võimaIik ohutult kindlaks määrata, milline lambike fuleks välja vahetada.
Igal kuuselambikeste komplektil on algselt kaasas üks tagavaralamp. Kui
see on ära kasutatud ja järgmine lamp läbi põleb, ei ole täpselt sellist Iambikest enam kusagilt saada. Siit teine probleem: mida teha? Kas peab nüüd terve komplekti prügikasti viskama? Võib-olla oskate välja pakkuda mõne lahenduse näiteks juhul, kui lambikeste arv komplektis on 18. Olgu lisatud, et läbipõlenud lampi ei tohi vahelt eemal
dada ja komplekti pikemaks ajaks vooluvõrku ühendada. Sel juhul langeb igale lambile ettenähtust suurem toitepinge, lambid põlevad• algul heledamalt, kuid hakkavad seejärel hulgaliselt läbi põlema.
2. Snepperluku südamikus on kuus paari pronkssilindreid koos iga paari juurde kuuluvate spiraalvedrudega. Kui pannakse võti südamiku avasse, lükkab see tihvtid sedavõrd välja, et iga paari ühenduskoht langeb kokku pöörlevat silindrit ja korpust ühendava pinnaga (39). Seetõttu annab silinder pöörata ja koos temaga pöörab ka luku
keele tõukur. Sageli juhtub, et kaob viimane sellele lukusüdamikule sobiv võti. Sel juhul asendatakse lukusüdamik uuega.
Siit kolmas probleem: kuidas saaks väljavõetud lukusüdamikule teha uue võtme, kui pole säilinud ühtki originaalvõtif? Kuidas seda teha? Või on hoopis otstarbekam südamik ümber seadistada mõne teise kujuga võfme tarvis.
Lõpuks neljas probleem: mida on farvis teha viimati nimetatud juhul?
39
10. TUUL JA VESI - IIDSED ENERGIAALLIKAD
Nagu teada, hakkasid inimesed tuule ja voolava vee energiat kasutama juba siis, kui leiutati vesiratas ja tuuleveski. Ometi ei toonud need jõumasinad inimesfe ellu väga suuri muudatusi, sest fuule ja vee energiat sai kasutada ainult kohapeal. Pealegi oli vesiratta või veskifiibade juurest Iähtuv võllide ja ülekannete süsteem üsna kohmakas ega taganud suurt pöörlemissagedust.
Olulisema pöörde tehnika arengusse tõi inglise füüsiku Michael Faraday poolt 1831. a. avastatud elektromagnetilise indukfsiooni seadus. Faraday tegi kindlaks, et kui suletud elektrikontuur
(juhe) Iiigub magnetväljas või muutub magnetväli seisva kontuuri ümber, siis tekib selles kontuuris elektrivool (40). Elektromagnetilise induktsiooni nähtusel põhineb ka elektrigeneraatori ehitus, mis muundab mehhaanilise energia elektrienergiaks (41). Elektrienergia on aga tänapäeval tuntud energialiikidest kõige puhfam, ohutum ja keskkonnasõbralikum. Tema kasutamine on mugav just seetõttu, ef elektrienergiat saab praktiliselt ilma kadudeta üle kanda suurte vahemaade taha ja juhtida iga tarbijani.
Elektrigeneraafori leiutamisega ava-
18
nes võimalus hakata ehitama hüdroelektrijaamu, mis muundavad voolava vee energia elektrienergiaks. Kuigi Eesti Vabariigis pole suuri jõgesid ja suurem osa elektrienergiast toodetakse tänapäeval soojuselektrijaamades, on väikesee hüdroelektrijaamadel alati olnud oma fähtsus. Narva HEJ aga töötab ja annab olulist energialisa tänapäevani.
Sootuks teisiti on lood tuuleenergiaga. Kuigi tuuleenergia varud ületavad Eestimaal vee-energia varusid
tuhandeid kordi, on nende muundamine elektrienergiaks ja sellega ka laialdane kasutuselevõtt tänaseni tõsiseks pähkliks. Kui veeturbiini on võimalik otse ühendada võimsa elektrigeneraatoriga, siis tuuleturbiini juures takistavad seda mastide kõrgus, ülekannete keerukus jms. Pealegi ei ole tuul püsiv loodusnähtus. Vöib-olla oled just sina see, kes tehnika arenedes neid probleeme lahendada aitab ning tuuleenergia võetakse laialdaselt kasutusele ka Eestimaal.
11. KUIDAS TOOTAB ELEKTRIMOOTOR
Samaaegselt elektrigeneraatori ehitamisega tuli teadlastel ja inseneridel lahendada ka vastupidine ülesanne: oli vaja mootorit, mis elektrivoolu uuesti mehhaaniliseks energiaks muudaks.
Oks esimesi, kes märkas, et generaatorisse voolu juhtides töötab see mootorina, oli saksa insener Werner Siemens. Ometi läks veel palju aastaid enne kui jõuti tööstuslikult kasutatava elektrimootorini. Nii polegi võimalik nimetada vaid ühte nime, keda võiks pidada elektrimootori loojaks.
Elektrimootori suureks eeliseks teiste jõuallikate ees on tema väikesed mõõtmed. Seetõttu võib paigaldada mootori igale tööpingile või kodumasinale. Tänu elektrimootoril kadusid vabrikutest ja töökodadest tülikad transmissioonivõllid ja „rihmademets", mille abil vesiratta või aurumasina jõud üksikutele tööpinkidele üle kanti.
Elektrimootori põhilisteks osadeks on silindriline staator ja selle sees laagritel pöörlev rootor. Mõlemale neist on keritud isoleeritud elektrijuhe, nn.
en
mähis (42). Mähistes'elektrivoolu mõjul tekkivad magnetväljad mõjutavad teineteist ja panevad rootori pöörlema.
Tänapäeval kasutatakse kõige enam kommutaator- ja asünkroonmootoreid.
Kommutaatormootori rootori ühele otsale on kinnitatud isoleeritud vaskplaadikesed, mis on ühendatud mähisetraatide otstega. Seda sõlme nimetataksegi kommutaatoriks. Kommutaatori kaudu juhifakse elektrivool rootori mähistesse grafiidist harjade abil (43). Kui vool Iäbib üht mähistest, pöördub rootor staatorimähise suhtes teatud nurga võrra. Samal ajal pöörduvad har
KERE
STAATORI SÜDAMIK STAATORIMÄHIS LAAGRIKILP
VOLL VENTILAATORILABAD
43
jade suhtes ka kommutaatori kiemmid ja vool juhitakse järgmisesse mähisesse. Nii hakkabki rootor üha kiiremini pöörlema. Et rootori pöörlemiskiirus sõltub voolutugevusest, siis saab kommutaatormootori pöörlemissagedust selle kaudu reguleerida.
Kommutaatormootoreid valmistatakse nii alalis- kui ka vahelduvvoolule. AlaIisvoolumootoreid kasutatakse eelkõige trammide ja trollibusside käitamiseks. Vahelduvvoolu kommutaatormootoreid kasutatakse Iaialdaselt elektrilistes olme- ja käsitööriistades - õmblusmasinates, tolmuimejates, mikserites,
ROOTOR
JALG MOOTORI KINNITAMISEKS
44
KLEMMIKARP
20
pardlites, trellpuurides jne. Nende toiteks kasutatakse ühefaasilist valgustusvõrgu voolu.
Asünkroonmootoreid kasutatakse laialdaselt tootmiseffevõtteis. Kõige Iihtsama ehitusega on kolmefaasilisel voolul töötavad lühisrootoriga asünkroonmootorid (44). Neil on sfaafori uuretesse keritud kolm erinevat mähist, mille ofsad on toodud välja korpuse välisküljel asetsevale klemmliistule. Rootori võllile on kinnitatud plekkrõngastest südamik, mille uurefesse on mähisfeks valatud alumiiniumvardad, mis on omavahel ühendatud (lühistatud) ofsarõngaste abil.
Mootori ühendamisel kolmefaasilisse
Leia vastus neile küsimustele

1. Kas höövlipakku on joonisel kasu

likum kujutada vaates või Iõikes?
2. Kas jooniselt, millel puuduvad arvandmed, saab välja lugeda, milline keere on lõigatud kujutatavale defai li le?
3. Millal on fäpse joonise asemel
õigem kasutada eskiisi?
4. Millist ülekandemehhanismi nime
tatakse kulissmehhanismiks?
5. Miks ei saa puidutreipingil treida
metallist toorikuid?
6. Millistele tehnilistele tingimustele
vooluvõrku tekib staaforis pöörlev magnetväli. See indutseerib voolu ka rootoris. Kuna vooluga juhtmele mõjub magnetväljas jõud, siis hakkab rootor pöörlema magnetvälja pöörlemise suunas. Seejuures jääb roofori pöörlemissagedus magnetvälja pöörlemissagedusest maha. Siit ka nimetus - asünkroonmootor.
Asünkroonmootorite pöörlemissagedus on konstantne - enamasti kas 1460 või 2950 pöõret minutis, (p/min). Ef saada tööpinkidel (näiteks puurpingil, freipingil) feistsugust pöörlemissagedust, fuleb kasutada vastavaid ülekandeid.
peaks vastama enda kavandatud tabalukk?
7. Kas tühja klaaspurki saab kasutada loputuskasti ujukina?
8. Kuidas võiks veel jalgrattageneraatori (dünamo) elektrivoolu saamiseks tööle panna?
9. Miks tänapäeval kasutatakse vesirataste asemel veefurbiine?
10. Kas ja kuidas on võimalik kolmefaasilist asünkroonmootorit fööle panna ühefaasilisest valgustusvõrgust?
11. PU I DUTOOD
1. PUIDU TEHNILISED OMADUSED
Puitu töödeldakse mehaaniliselt ja keemiliselt. Mehaanilisel töötlemisel muutuvad puidu mõõtmed, pindade geomeetriline kuju ja vastastikune asend. Keemilisel töötlemisel saadakse uute omadustega aineid.
Neid omadusi, millega tuleb arvestada puidu valikul, töötlemisel või katsetamisel, nimetatakse tehnilisteks omadusteks. Olevaate nendest annab tabel 1.
Tabe I 1
Füüsikalised	Mehaani	Tehnoloogilised
		
	lised	
Tekstuur	Tugevus	Töödeldavus
Värvus		lõikeriistadega
Läige	survel	Liidetavus naelte,
Lõhn	paindel	kruvide ja tappi
		
		dega
	tõmbel	Painutatavus
Niiskusele	nihkel	
reageerimine	väändel	Lõhastatavus
kuivamine	Kõvadus	Liimitavus
paisumine	Elastsus	Värvitavus
(tursumine)		
pragunemine	Plastsus	
kaardumine		
Füüsikalisteks nimetatakse selliseid puidu omadusi, mida saab kindlaks määrata vaatluse, kaalumise ja mõõtmise feel iima puidu terviklikkust muutmata. Mehaaniliste omaduste all mõistetakse puidu võimet vastu panna välisjõudude mõjule. Puidu föötlemist mõjutavaid omadusi nimetatakse tehnoloogilisteks.
Nimetatud omaduste põhjal saab puitu üldjoontes ka iseloomustada. Nii on puit kerge ja suhteliseit fugev materjai. Teda saab hästi lõikeriistadega föödelda, liimida, Iiita naelte, kruvide ja tappidega. Puit on keemiliselt töödeldav, miftemagnetiline ja halva soojusjuhtivusega materjal.
Tarbepuidul on ka terve hulk niisuguseid omadusi, mis ilmnevad puidust valmistatud toote kasutamisel. Need on puidu tarbimisomadused (ekspluatatsiooniomadused). Oheks oluliseks näitajaks on seejuures reageerimine niiskusele. Niiskumise vastu fuleb puitu immutada, värvida, isoleerida ja antiseptida (töötlemine keemiliste ainetega mikroobide ja putukkahjurite vastu).
Puidu värvust me tajume silmaga. Peamine aine puidu koostises on tselluloos, mis on valge värvusega. Mitmesuguseid värvivarjundeid annavad pui-
Soojus-, heli- ja elektrijuhtivus
Tihedus
22
dule värv-, park- ja vaikained. Puidu värvus on seotud ka kliimatingimustega. Troopikas kasvavad puuliigid on varjunditerikkamad ja eredama värvusega kui põhjaaladel kasvavad puud. Puidu värvus pole alati püsiv. Sageli muutub värvuse intensiivsus koos puu vanusega või puidu seismisel õhu ja valguse käes. Värvus ongi üheks funnuseks puiduliikide määramisel ja kahjustuste avastamisel. Erinevate värvustega puiduliigid on hinnatud maferjal puitehistöödel, tööstuslikult on nad vähem fähtsad. Levinumafe puiduliikide värviskaalat iseloomustab juuresolev skeem (45).
Puidu tekstuuriks nimetatakse puidu lõikepinna looduslikku välimust, lõikepilti, mis on silmaga nähtav. Teksfuuri iseloomustavad eeskälf aastarõngaste kuju ja suund, mis lõikepinnal on nähfavad joontena ja mitmesuguste geomeefrilisfe kujundifena.
Puifu iseloomustab risti (46, a), tangentsiaalselt (46, b) ja radiaalselt (46, c) lõigatud tekstuur. Esemetel on nähtav veel kaldlõigetes, ringkoorimisel ja ekstsentrilisel lõikamisel saadud tekstuur.
Lehtpuidu tekstuur on okaspuiduga võrreldes mitmekesisem, sest lehtpuit on keerulisema ehitusega ja liigirikkam. Mitmed lehfpuuliigid on silmaga nähfavate suurte soonte ja laiade säsikiirtega.
Ilusa tekstuuriga puid kasvab looduses suhteliself vähe. Nendest lõigatud spooni kasufatakse peamiselt mööbli dekoratiivkalteks.
Puldu tugevuseks nimetatakse tema omadust purunemata vastu panna väliste jõudude (koormuse) mõjule. Koormuse talumise võime annavad puidule siseelastsusjõud. VäIisjõud deformee
	VÄRVISKAALA		
>					0			
°C					z			
Q				0	5			
ur								
0				Z		0		
Y	0	Q	0	0		Q	0	0
	Y	<		(L	Y	Z	]C	
õ		a	<	w	Q	0	w	N
ä	>	Y	a0	=	0	a-	0	0
					a	a	cc	2
30								
								
25								
20								
								
15 10						
						
						
5			
			
			
46
rivad puitu, siseelastsusjõud aga püüavad säilitada puidu esialgset kuju. Puidu omadust taastada esialgne kuju pärast välisjõudude lakkamist nimetatakse elastsuseks, omadust jäädavalt deformeeruda aga plastsuseks.
Suure koormuse all puit deformeerub ja lõpuks puruneb. Laboratoorselt mõõdetakse mõjuva jõu suurus katsekeha purunemise hetkel ja jagatakse see
23
TÕMBETUGEVUS
MÄND	1035 kG/cm2
LEHIS	1250 kG/cm2
TAMM	1410 kG/cm2
47
20
SURVETUGEVUS
MÄND	485 kG/cm2
LEHIS	645 kG/cm2
TAMM	575 kG/cm2
vastavale pinnaühikule. Nii saadakse	(47), survel (48), paindel (49) ja nihkel.
pinge tugevuspiiril (kG/cm2).	Katsed näitavad, et puidu fugevus on
Puidu tugevuspiir määratakse tõmbel	kiudude erinevas suunas erinev.
48
49
PAINDETUGEVUS
MÄND	860 kG/cm2
LEHIS	115 kGlcm2
TAMM	1075 kGlcm2
Puidu tehnoloogilised omadused

Puidu töötlemise põhiliseks viisiks on lõiketöõtlemine (50). Selle juures tuleb ilmsiks puidu kildumine saagimisel, hööveldamisel, puurimisel, peiteldamisel, treimisel ja vestmisel.
Naelutamisel, kruvitamisel, pulgastamisel ja tappimisel ilmneb puidu Iõhastatavus.
Lihvitud puitpindade värvimisel vesipeitsidega kerkivad paisumise tõttu üles sissemuijutud puidukiud ja puit muutub uuesti karedaks.
Toorikute Iiiga jõulisel kinnitamisel pingipulkade või treipingi tsentrite vahele kõverdub toorik või nihkub
kõrvale tooriku otspinnale märgitud tsenter.
Tihti tekitavad tööesemele muljumisjälgi ja kriimustusi töölaual olevad tükkjäätmed ja lohakalt paigutatud tööriistad. Muljumisjäljed tekivad ka rakise tugedest või surutite ja pitskruvide vahel.
Liigniiske puidu kasutamisel see hiljem kahaneb ja kaardub, mistõttu tekivad tappides lobeistud, raamid ja uksed kõverduvad.
Laiade kömmeldunud Iauatükkide rihtimisele võib kuluda sellisel hulgal töötlusvaru, et toorikut ei saagi hil
25
PUITMATERJALIDE TÖÖTLEMINE
i
MEHAANILINE
 KÄSITSI IMASINALINE
KEEMILINE
TÖÖTLEMINE PUIDUKIUDUDE PURUSTAMISEGA
TÖÖTLEMINE PUIDUKIUDUDE PURUSTAMISETA
KOGU PUITMASSI PEENENDAMINE
LÖHESTAMINE
LÖIKAMINE
LAASTUTA
I LAASTUGA
JAHVATAMINE
HAKKIMINE
STANTSIMINE
KAÄRLÖIGE
PRESSIMINE PAINUTAMINE
SAAGIMINE
HÖÖVEL
DAMINE
FREES]MINE
PEITELDAMINE
PUURIMINE
TREIMINE
LIHVIMINE
KOORIMINE
SO
jem enam nõutud paksusele hööveldada.
Loetlegem veel kord puidu nn. halbu tehnoloogilisi omadusi: kildumine, Iõhestumine, muljutavus, karvkiulisus, kriimustused, kaardumine, kahanemine.
2. PUITPINDADE LIHVIMINE

Hea viimistlus annab esemele ilusa välimuse ja muudab selle käsitsemise mugavaks. Viimistlustööd koosnevad valge- ja katteviimistlusest. Valgeviimistlusel kõrvaldatakse eseme pindadelt töötlusvead ja antakse nõutav pinnakaredus.
Pinnakaredust kontrollitakse kogemuslikult, etalonide järgi või mööde
Loetelu võib jätkuda seoses puitliidetega, Iiimimisega, Iakkimise ja värvimisega. Tunnistagem, et need omadused avalduvad just oskamatuse ja lohakuse tõttu.
takse laboratoorselt eseme pinnal esinevate ebatasasuste järgi.
Lõikamisega töödeldud puitpindade kvaliteeti möjutavad oluliselt Iöiketerade arv ja lõikeelemendi omadused, lõikesuund puidukiudude suhtes, puidu struktuuri eripära, puidurikked ja niiskusesisaldus, lõike- ja ettenihkekiirus, vibratsioon (lõikepingi, Iõikeriista, too-
26
riku) jt. pingi seadistamisest ja pingijuhi oskustest tulenevad tegurid.
Lõiketöötlemiseks on ka puidu lihvimine. Lihvimisega kalibreeritakse toorikud paksusmõõtu, fasandatakse pinnad ja antakse nõutav karedusklass. Seejuures on oluline sobiva teralisusega lihvimismaterjali valik.
Lihvmaterjale toodetakse lehf- või rullmaterjalina paber- ja riidealusel. Alusele on Iiimitud öhuke kiht abrasiivmaterjali terakesi. Viimaste feravad servad on nagu väikesed lõiketerad, mis eraldavad puidu pinnalt peeni laaste (51).
Lihvpaberid on terakeste jämeduse järgi nummerdatud. Mida suurem number, seda jämedamad on terakesed. Number näitab tera jämedust sajandikm i l l i meetrites.
Lihvpaberi margid on 50, 40, 32, 25, 20, 16, 10, 8, 6, 5, 4, 3. Lihvriideid toodetakse veel jämedamate terakestega. Märgitud numbritega skaalale eelnevad nr. 125, 100, 80, 63.
Juhised Iihvimiseks

1. Eseme lihvimisf alusta siis, kui pinnad on teiste lõikeriistadega täielikult töödeldud. Lihvitud pinda funginud abrasiivferakesed nürivad lõiketera kiiresti.
2. Läbipaistva katteviimistluse aluspinnad Iihvi heledateralise paberiga. Tume ja abrasiivterakestega nörgalt seotud või pudedaks lihvitud paber jätab esemele määrdunud varjundi.
3. Lihvi puitu ainult pikikiudu või kiudude suhtes väikese nurga all (52). Ristikiudu võib lihvida vaid õlivärviga kaetavaid või varjatud pindu.
ABRASIIVI OSAKESED ALUSMATERJAL SIDEAINE
04%400 ~.SA.II f. ~Kt.,t !r•0 . *V
16 4 00 0,00,0'	Air	!0'-OAP
51
Lihvmaterjalide teralisus valitakse näiteks järgmiselt.
Puhaslihvimine:
esimene 	25-16
teine 	12-10
kolmas 	8- 6 Lakk- ja värvkatete vahelihvi
mine 	4- 3
i
A
27
54
4. Kõverpindade lihvimiseks kasufa Iihvriidest lõigatud linfi (53).
5. Enne koostamist Iihvi eseme need pinnad, millele pärast on raske juurde pääseda või mida hiljem ei saa enam üle kogu pinna lihvida.
6. Säilita Iihvimisel pindade geomeetrilisus. Eseme kandid ümarda või faasi viimases järjekorras.
7. Väga kitsaste pindade Iihvimiseks pane peeneteraline paber alusele ja lihvi eset paberil (54).
8. Tükelda ja kasuta lihvpaberit säästlikult (55).
3. PUIDU TOONIMINE

Puidu toonimiseks ja tekstuuri rõhutamiseks kasutatakse valguskindlaid ja püsivaid värvaineid - peitse. Harilik peits on ammoniaaki ja peitsipulbrit sisaldav vesilahus, mis toonib puidu pealispinda 0,07...0,2 mm sügavuselt. Ammoniaagi lisamine värvisegule soodustab peitsi imbumist.
Peitsipulber segatakse pehme kuuma veega (60...80 °C) vahekorras 30...40 g ühe liitri vee kohta. Vesipeitse võib
kasutada kohe peale värvisegu jahtumist. Piirituses, nitrolahustis, atsetoonis, tärpentinis jt. lahustites segatud peitse hoitakse enne tarvitamist 24 fundi. Enne tarvitamist kurnatakse värvilahused läbi marli ja neid hoitakse mitteroostetuvas nõus.
Puitu peitsitakse pintsli või porolooniga, värvipüstoliga, maalrirulli või värvivaltside abil ja ka värvivanni kastmisega. Enne peitsimist ei või puidu
pinda kruntida, siis värvilahus ei imendu.
Peitsitud pind olgu ühtlase värvusega ja iima laikudeta. Okaspuit sisaldab vaiku ja kipub jääma laiguliseks. Vaik seebistatakse 5%-lise sooda, potase või seebilahusega. Lahus kantakse pinnate soojalt, lastakse veidi aega mõjuda ja siis pestakse pind puhtaks. Kangema leelise mõjul tekib peale peitsimist niiviisi tugevam värvikontrast puidu kevad- ja sügiskasvu vahel.
Puitu saab foonida ka kemikaaiidega (ilmutuspeitsimine). „Keemiline" peitsimine toimub kahe töökäiguga: eel- ja järelpeitsimine. Eelpeitsimiseks lahustatakse pehmes vees parkhapet ja metallisoola. Saadud lahust kantakse võrdlemisi ohtrait puidule ja hõõrutakse ühtlaselt põiki- ja ristikiudu laiali.
Juhised peitsimiseks

1. Niisuta, kuivata ja lihvi peitsitavad pinnad peene lihvpaberiga.
2. Vahetult enne peitsimist on soovitatav suuremaid pindu veel kord niisutada, sest siis imbub peitsilahus puidupinda ühtiasemalt.
3. Kanna peitsimisiahus tampooni, pintsli või pihustiga pinnate ühtla
4. PUITESEMETE LAKKIMINE

Läbipaistev lakikiht annab värvitoonile sära ja tõstab esile puidu tekstuuri. Lakikiht teeb pinna vastupidavaks ja kaitseb seda määrdumise eest.
Õpilastööde katmiseks sobivad kõige
Ebaühtlasel katmisel ei teki ühtlast värvitooni. Eelpeitsil lastakse kuivada 10 min....8 tundi. Värvitoon ilmub alles järelpeitsi toimel. Peitside keemilised koostised võib leida vastavatest teatm i kest.
Kui puit sisaldab parkhappeid, siis saab teda keemilisedt foonida ammoniaagiga. Nii saab foonida näiteks tammest ja lehisest vaimistatud esemeid pruuniks. Ese suletakse õhukindlalt koos lamedasse nõusse valatud ammoniaagi vesilahusega 4...8 tunniks. Nii saab toonida ka feisi puiduliike, immufades neid enne parkaine vesilahusega. Aurudes hoitud esemed kuivatatakse ja hõõrutakse üle kareda lapiga, nuuskpiirituse lõhn haihtub nendeit üsna kiiresti. Hõõrutud pind omandab meeldiva mattläike ja eset ei tarvitsegi lakkida.
self. Vajaduse korral kõrvaida üleliigne lahus poolkuiva tampooniga. Lase peitsitud pind täielikult kuivada.
4. Hõõru peitsitud pind üle kareda lapi, mererohu, krussitud jõhvi või kuiva harjaga. Kõrvalda toim.
5. Kata ese lakiga.
enam nitrolakid. Neid iseloomustab küre kuivamine ja lihtne käsitsemine. Nitrolakke saab pinnate kanda pintsli, fampooni või pihustiga.
Nitrolakke foodetakse erinevate
79
koostistega sõltuvalt sellest kas Iakki kasutatakse pindade kruntimiseks, käsitsi- või mehhaniseeritud Iakkimiseks, Iakkpoleerimiseks või erineva Iäike saamiseks. Lakid erinevad nii värvuse, kuivamiskiiruse kui ka pealekantavate lakikihtide arvu poolest. Tavaliselt on Iakinõul ka vastav tarvitamisõpetus.
Puidu viimistlemiseks kasutatavad lakid on enamasti mürgised ja kergesti süttivad, seepärast võib neid kasutada ainult hea ventilatsiooniga fuleohutus ruumis.
Lakki ja vedeldit hoitakse eriruumis ja neid antakse töökohale ainult vajalikus koguses.
Tööpauside ajaks Iakinõu suletakse.
Juhised tampooniga nitrolakkimiseks

1. Vala Iakk suure avaga madalasse kaanega suletavasse nõusse. Vedelda Iakk nitrovedeldiga parajalt vedelaks (Iakk peab segamispulgalt kiirete tilkadena ära voolama).
2. Valmista vatist ja marlist või villasest 5. riideribast tampoon. Kasta tampoon lakisse ja lase see parajalt märguda.
3. Vajutatampooni mõned korrad vastu puhast vineeri- või klaasitükki, siis
ei jää lakitilku tampoonile ja pind 7. kattub lakiga ühtlaselt.
4. Laki eset pikikiudu rõht- või püsti
Juhised pihustiga nitroiakkimiseks

1. Sea lakitava eseme pind Iakkimise ajaks püstasendisse või püsttasapinna suhtes väikese nurga alla. Seisa ise valguse suhtes niisuguses asendis, et valgus peegelduks lakitavalt pinnast sulle silma.
2. Hoia lakipihustit pinnast 250...300 mm kaugusel ja pinnaga risti. Väiksemaid esemeid saab Iakkida tolmuimeja pihustiga (56).
6.
ribadena. Iga järgneva riba Iakkimiseks nihuta tampooni paremale või alla. Lakkimise ajal suurenda survet tampoonile, siis tuleb ühtlase paksusega Iakikiht. Lase lakitud pinnad täielikult kuivada. Lihvi pinnad üle peeneteralise paberiga, kõrvalda Iihvimistolm. Korda lakkimist ja lase uuel lakikihil täielikult kuivada.
Hõõru lakitud pinnad üle kareda lapi, mererohu, krussitud jõhvi või kõva harjaga.
30
3. Laki ainult püst- või rõhtribadena.	4. Edasi toimi tampooniga nitrolakki
Ära tee lainelisi, aasakujulisi ega	mise juhiste 5-7 järgi.
kaarjaid Iiigutusi. Püstoli juhtimine peab toimuma keha ja käega, mifte randmega.
5. LAIPINNA HOOVELDAMINE

Laipindu ja pikemaid Iauaservi höövel- kand toetatakse töölauale või reiele datakse pikkhöövliga. Plkkhöövleid (58). Höövliraua ja kiilu eemaldamiseks valmistatakse puit- ja metallpakuga pakust Iüüakse kergete, kuid järskude (57).
Seadistamiseks haarafakse puitpakuga pikkhöövel vasakusse kätte ja höövli
57
58
4,
59
vasaralöökidega paku esiosas olevale Iööginupule. Selliste iöökidega reguleeritakse höövlit ka õhemale laastule. Paksema Iaastu saamiseks tuleb lüüa vasaraga kergelt höövliraua löögipinnale.
Juhised Iaipinna hööveldamiseks

1. Serva materjal, vali baaspinnaks parema kvaliteediga küig ja tasanda selle vastaskülg. Hööveldamisel peab laipinnaline materjal toetuma höövelpingi plaadile ühtiaselt.
2. Kontrolli materjaii fasapinnalisust õgvendusiiistudega (60). Kaardumise korral alusta tasandamist kõrgema diagonaali suunas.
3. Kontrolli pinna sirgsust piki- ja ristisuunas kontrolljoonlauaga, tasapinnalisust aga õgvendusiiistudega. Kui laud on hööveldatud tasapinda,
Lõikeserva reguleeriva löögi järel Iüüakse kergelt ka kiilule. Metallpakuga höövli seadistamine toimub seadekruvi abil.
Pikkhöövli käsitsemist on näidatud joonisel 59.
TASAPIND	KAARDUNUD PIND
60
32
siis silu pind topelthöövliga. Esita baaspind õpetajale kontrollimiseks.
4. Höövelda üks Iaua servadest sirgeks ja baaspinna suhtes täisnurkseks. Servade hööveldamiseks kinnita laud höövelpingi küljesuru vahele. Pikemate laudade korral kasuta tuge (61).
5. Märgi Iaiusmõõt rööbitsaga või joonlauaga tasapinnale ja höövelda toorik Iaiusmõõtu.
6. Märgi rööbitsaga tooriku servadele ja otstele vajalik paksus ja höövelda materjal paksusmõõtu. Esita oma töö hindamiseks.
Laipinnatöid

Laipinnalisest toorikust võib valmistada Iõikelaudu, kuumaaluseid, kandikuid, ehisplaate jms. Mõningaid neist on kujutatud joonisel 62.
KüIlaIt tihti valitakse õpilastöödeks koonlalauad, mis meie kodutöönduses on kannude, kappade, vakkade, küüpide, Iähkrite if. esemete kõrval olnud ikka kesksel kohal.
Koonlalaud on kujukas näide sellest, kuidas etnograafilist ainest saab loovalt rakendada vormi, dekoori ja konstruktsiooni valikul.
Enne voki leiutamist kasutati ketramisel kedervart. Voki juures asendati koonlapuu koonlalauaga, mille abil linavõi takukoonal kinnitatakse voki küljes olevasse koonlasambasse.
Et varem oli koonlalaud ka hinnatud kingitusese, siis kohtab koonlalaudade juures huvitavaid vormi- ja dekoorilahendusi (63).
Koonlalaud on 250...300 mm pikkune ja 10...12 mm paksune lauake, mille üldvorm on ristküliku-, trapetsi- või siis pikliku lehe kujuline. Seda iseloomustavad veel sälgud servades ja vars allosas, külgedele on harilikult lõigatud või puuritud kas reljeefne või võrejas (aiuurne) ornament. Ornamendis domineerivad sun üksikmotiivid nagu ärtusilm, ruut, rist, sirkelrosett, ketas, üksikud augud või augurühmad.
Tänapäeval on taluperenaise nägusast töövahendist saanud rahvapärane seinakaunistus. Et koonlalaua ainetel valmistatud seinaplaadid peaksid meenutama ka nende algset otstarvet, ei saa nende üld- ega detailvorme kujundada täiesti meelevaidselt.
Oldvorm ja sälgud külgedel olid valitud sellised, et takistada koonla vajumist, seepärast ei saa neid ka nüüd valmistada alt kitsenevaina. Ka koonla
61
33
62
34
64
~ILk
65
Iaua vars tuleks säilitada kasvõi kandi-	Joonisel 64 on näha ehisplaadid,
lise rudimendina.	mille kujundusideede aluseks on olnud
Tarbe- ja dekoratiivesemena kaunis-	koonlalaud. Koonlalaua motiividel võib
tati koonlalaud mõlemalt küljelt, ehis-	kujundada veel näiteks peegliraami,
plaadile kujundatakse dekoor ainult	seinavalgusti aluse (65). ühele küljele.
6. OTSHOOVELDAM I NE

Puidu Iõiketöötlemisel võib eristada risti-, piki- ja külglõikamist (66). Lõikejõu suurus risti-, piki- ja külgkiu suunas Iõikamisel väljendub suhtega 6:3:1. Otshööveldamisel on tegu ristikiudu Iõikamisega. Seetõttu on otshööveldamine äärmiselt suurt jõukulu nõudev
tööoperatsioon. Ofshööveldamisel mõjutavad tõukejõudu Iõiketera õige teritus ja seadenurk. Kui puitu piki- või külgkiudu hööveldades võib Iaastu Iõigata isegi nüri Iõiketeraga, siis ristikiudu see enam ei õnnestu.
Nüri tera või suure teritusnurgaga
Iõikeserv muljutakse esmalt lõikepinda ja alles seejärel käristatakse puidukiud pooleks (67).
Otshööveldada saab nii otshöövliga (68) kui ka tavalise siluhöövliga. Otshöövel on lihtrauaga, mille teritus
Juhised otshööveldamiseks

1. Otspinda höövelda silu- või otshöövliga ja hoia seda hööveldamise ajal pisut viltu. Viltuse asendi korral ei (õika tera kõrvuti asuvaid puidukiudusid ühekorraga läbi ja nii väheneb kiudude Iahtikäristamise oht.
2. Laiemad toorikud kinnita höövelpingi küljesuru vahele. Paaristoorikud ja õhemad materjalid kinnita
faas on pööratud ülespoole. Ohepoolset Iõikeserva feritatakse ainult teritusfaasi poolt. See aitab vähendada faganurga mõju. Ofshöövleid vaimistatakse nii reguleeritava suufükiga kui ka ilma sellefa.
esmalt pitskruviga ja höövelda neid siis paketis.
3. Höövelda Iühikeste kergete Iüketega 2/3...3/4 ofspinna laiuselt (69). Hööveldussuuna muutmisel pööra ainult höövlit, seejuures oma asukohta muutmata.
4. Tagasitõmbed tee kannast fõsfetud höövliga, sest ka höövlitallaga võib tekitada kildumist.
5. Kitsastele Iiistudele kinnifa otste hööveldamiseks külge abiklots (70) või kasuta hööveldamisrenni (71).
6. Otsad on soovitatav enne hööveldamist märkjooneni faasida. Kitsamatel toorikutel (õika faasid peltliga, Iaiemaid höövelda.
Pildiraami valmistamine
Ofshööveldamist fuleb kasufada pildiraami valmistamisel. Raamimisfööd peaks oskama igaüks, sest raamitakse nii graafilisi Iehti, õlimaale, fotosid kui ka mitmesugustest materjalidest valmistatud ehisplaafe ja seinakaunistusi. Et igal
kaunisfustehnikal on oma spetsiifika, siis tuleb seda arvestada ka raamimisel. Raamiliistud freesitakse või hööveldatakse erihöövlite abil. Joonisel 72 on kujutatud erinevaid liistuprofiile.
Enne tükeldamist tuleb liistu tähele
E~~ (~~ lq--111 c~~	: r- -
KLAAS PASPARTUU GRAAFILINE LEHT
§MUMI
PAPIST PÕHI
ÄÄRISPABER
73
SAAGIMISRENN
panelikult uurida (sirgsus, valtsi sügavus, rikked, töötlusvead). Liistu kujupinnad on soovitatav enne tükeldamist Iihvida.
Liistud tükeldatakse 45°-se nurga all tiidussaega (73) või saagimisrennis (74). Seejärel hööveldatakse liistude ofsad täpseks rennis või tiidusraamis (75).

a
e
76
39
77
450 all töödeldud nurkade täpsust kontrollitakse kokkupandult tiidusnurkade liimisuru vahel. Selleks on välja mõeldud mitmesuguseid farvikuid alafes klotsikeste abil pingutatavast nöörist (76, a) ja lõpetades surukruvi abil pingutatava teraslindiga (76, e).
7. KEELTAPP

Paksemate liistudega ühendamisel nurga all on levinumaks liiteks keeltapp.
Keeltapp (79) koosneb tapikeelest ja tapikahvüst. Keeltapp võib olla ühevõi mitmekeeleline ja olenevalt lute liigist võib teda kasutada jätk-, nurk- ja T-Iiites (80).
Liistude otspinnad määritakse Iiimiga, Iastakse veidi kuivada ja surutakse siis uuesti kokku. Peale liimi kivistumist fugevdafakse raami nurki naelte, haakide või sideliistudega. Kitsasfe raamide nurkades kasutatakse harilikuit ühe- või kaherealist spooniriba (77).
Soone saagimiseks sideliistu voi spooni tarvis kinnitatakse raam höövelpingi külgsuru vahele ja toestatakse klotsiga (78). Tugevdamata nurka ei või kõvasti kinni suruda ja ilma toeta võib raam kergesti maha kukkuda. Sooned saetakse nurkadesse spooni paksusele vastava saega. Liimi määritakse soonde ja ka panustükile. Peale liimi kivistumist tasandatakse raaminurgad ja viimistietakse välisküljed.
Tapikeele paksus valitakse 1/3 ...1 /2 tapitava materjali paksusest. Umbse keeletapiga Iiites nimetatakse tapikeele jaoks tehtud süvendit tapipesaks (81).
Tappliites nõutakse tapi osade tihedat omavahelist sobivust. See sõltub tappide õigest märkimisest, saagimisest ja peiteldamisest.
Joonisel 82 on kujutatud keeltapiga
TAPIKAHVEL

esemeid. On näha, et mitme tarindi


keerukus nõuab tappidega kombineeri- TAPIKEEL mise ja teiste tapiliikide kasutamise oskust.
80
TAPIÕLG
79
81
(l l
Al
Juhised keeltappimiseks

1. Märgi detailide asukohf lutes. Raamide, kasti- ja mööblidetailide juures tehakse seda koimnurkadega (83).
2. Mõõda tapi pikkused ja märgi need vastasdetailidele koos. Märkimise ajaks võid detailid kinnitada pitskruviga (84). Tapi pikkus läbivas
nurkliites vördub tapitava detaili laiusega, millele lisatakse mõni mm töötlusvaru.
3. Kanna detailide ülejäänud külge
dele tapipikkused (85).
4. Märgi tapikeeled ja -kahvlid. Mär
kida tuleb koimnurkadega tähistatud
baaside järgi. Selleks tee ühele de-
83
dt
tailile tapi jaotus (1 /3...1 /2 h) ja võta sellelt vastavad mõõtmed rööbitsale (86).
5. Sae välja tapikahvlid ja -keeled. Pea meeles, et märkjoon tuleb saagida pooleks, kusjuures mõlemal juhul jääb saetee eemaldatava materjali osa poole (87). Vea vältimiseks .tõmba eemaldatavatele osadele pliiafsiga ristikesed.
6. Sae tappide õlad (88).
7. Peitelda tapikahvlid. Pane detaili alla aluslaud ja kinnita sellele foorik pitskruviga (89). Tooriku ja pifskruvi vahele pane abiklots (kasufa tapikeele jääkosasid).
III
Sea peitel esipinnaga allesjääva osa suunas nii, et lõikeserv asuks märkjoone paksuse võrra eemaldatava osa pool. Esimesed löögid peitlile ei tohi olla tugevad. Tapikahvel peiteldatakse kahelt poolt (90). Tapikahvli põhi tehakse veidi nõgusaks.
8. KETASTOORIKUTE TREIMINE

Ketastoorikus on puidukiudude suund risti pöörlemisteljega. Treipeitlit hoitakse freimise ajal horisontaalselt ja treipingi tugiraud seatakse nii, et peitli lõikeserv asuks tooriku pöördtelje kõrgusel (93).
Suure läbimõõduga rõngas- ja ketastoorikuid treitakse otstreipinkidel (94), väiksemaid saab treida ka tsenterpinkidel. Röngas- ja ketastoorikud saetakse lauast, plangust või kokkuliimitud plokist ning kinnitatakse siis treipingile antud töö jaoks sobival viisil.
8. Liimi tapid kokku. Liimiga määritakse tapikahvel (91). Tapid surutakse kokku pitskruvidega (92). Et surve oleks ühtlane ja pitskruvid ei vigastaks detaile, kasutatakse abikiotse. Selleks sobivad tapikeele jääkosad. Klotsi ja tapi vahele aseta paber.
+::
0 0
Kõige hõlpsam on ketastoorikut kinnitada tsentreeriva padruniga. Selleks fuleb toorikusse puurida suure Iäbimõõduga madal süvend või liimida külge ümmargune ketas (95).
Plaanseibile saab ketastoorikuid kinnitada puidukruvidega või liimida nad kruvidega kinnitatud abiketta külge, pannes vahele kihi tihedat paberit (96). Tsentrite vahel saab ketastoorikuid püratud ulafuses treida ka kaasavedajal ja rõngastoorikuid puittornil (97). Silin
// ////ME_ ~=
94
a
b
96
a
b
97
45
1 16,	um
98
~;\,,,,,
1
b
0 200 600
1000
2000 P/min
der- või koonuspadrunisse saab avaga ketastoorikuid kinnitada puittorni, puidukruvi vöi poldi ja mutri abil (98).
Tooriku kinnitusest söltub, kas eseme saab valmis treida ühe- või mitmekordse asendi muutmisega. Muudetud asendis peab treitooriku uuesti tsentreerima ja seepärast tuleb teatud osa esemest
freida ja Iihvida Iõpuni. Treimise algul on toorik täpselt tsentreerimata la seetõttu fuleb valida väiksemad pöörded. Ohutusnõuded lubavad täispuidust toorikuid treida joonkiirusega kuni 15 m/s ja Iiimitud toorikuid 10 m/s. Sobiva pöörlemissageduse võib leida järgmiselt skeemilt (99).
Ketastooriku treimist alustatakse koorimispeitliga (100). Treimisel asub peitli pikitelg risti Iõiketasapinnaga ja peitel Iõikab fera tipuga (101). Koorimispeit
liga ei saa siledat pinda, kuid selle peitli kitsas Iõikeserv vöimaldab tsentreerimata toorikust ohutult Iöigata muutuva paksusega Iaastu.
101
11 m-
qqlo
WOO
102
LAPIK- JA KALDPEITLI LÕIKENURK
103
4. Sea treipink kõige aeglasemale käi- 6. , gule. Kui kiirust saab valida Iülitiga, r siis arvesta seda nõuet ka pingi käi- I vitamisel.	7. 1
5. Tsentreeri tooriku külg ja serv koorimispeitliga (106).
1Wui freitav ese on silindrilise kujuga, treitakse kooritud pinnad sirge silupeitliga. Silupeitlina võib kasutada laia lapikpeitlit või kaldpeitlit. Lapikpeitel silub paremini, sest selle lõikenurk on väiksem kui kaldpeitlit (102).
Kujupinnad treitakse kumerpeitliga. Kumerpeitel lõikab telg- ja radiaalsuunas I$ikeserva keskosaga (103).
Kujupindu treitakse pärikiudu. Ketastooriku kumerad küljed treitakse tsentrist eemalduva ettenihkega, nõgus
Juhised ketastooriku treimiseks

1. Hööv.lda tooriku külg tasaseks ja siledaks. Märgi sellele töötlusvaruga ringjoon treitava eseme läbimõõdu järgi.
105
pinnad aga tsentrile läheneva ettenihkega (104). Kumerpeitliga treitud pinnad silutakse üle kumera silupeitliga (105).
Suure läbimõõduga õhukeste ketastoorikute nõguspind treitakse välja astmeliselt. Nõguspinna keskosa treitakse alles siis, kui välimine osa on juba silutud, mõnikord ka Iihvitud. Siis pole karta lõikepinna vibreerimist ja pind tuleb sile.
2. Sae toorik ümmarguseks või 16-tahu
Iiseks.
3. Kinnita toorik ühel eelkirjeldatud
viisil treipingile.
9. LIIMPUIT

Kohalikud puiduliigid mänd, kuusk, gafa kask on tootekujunduslikuit lahja teks- vähE fuuriga. Kõvalehtpuitu (tamm, saar, vad jalakas) on meil väga vähe ja paremate dekoratiivsete omadustega puitu veetakse sisse välismaalt. See eksootiline puit on väga kallis ja kool saab seda harva hankida vaid tükkjäätmete kujul.
Võõramaisest puidust ei jää maha meie kadakas, sirel, aedviljapuud, kukerpuu, türnpuu jf. Need peenetüvelised puud on tülikad töödelda, kuid nad on ehistöödeks sobivad.
Tervikpuitu ei olegi alati otstarbekas	C
kasutada, sest täispuidust suuremõõt-	b melised esemed muudavad niiskuse mõjul oma kuju ja mõõtmeid (kaarduvad, kõverduvad, kõmmelduvad, fursuvad või kahanevad mõõtmetelt).
Täispuit muutub kasutamiskindlamaks, kui näiteks lai laud ribadeks Iõi
a
c P
4. Sea treipink kõige aeglasemale käigule. Kui kiirust saab valida lülitiga, siis arvesta seda nõuet ka pingi käivitamisel.
5. Tsentreeri tooriku külg ja serv koorimispeitliga (106).
9. LIIMPUIT
6. Anna esemele kumerpeitliga ja ku
mera silupeitliga freides soovitud
kuju (107).
7. Lihvi freitud pinnad.
Kohalikud puiduliigid mänd, kuusk,	gata ja siis uuesti kokku liimida Nii
kask on tootekujunduslikult lahja teks-	vähenevad materjali kuivamisel tekki
tuuriga. Kõvalehtpuitu (tamm, saar,	vad sisepinged ja deformetsioonid. jalakas) on meil väga vähe ja paremate
dekoratiivsete omadustega puitu veefakse sisse välismaalt. See eksoofiline puif on väga kallis ja kool saab seda harva hankida vaid fükkjääfmete kujul.
Võõramaisest puidust ei jää maha
meie kadakas, sirel, aedviljapuud, kukerpuu, türnpuu jf. Need peenetüve-	a lised puud on tülikad föödelda, kuid nad on ehistöödeks sobivad.
Tervikpuitu ei olegi alati otstarbekas kasutada, sest täispuidust suuremõõt-	b melised esemed muudavad niiskuse mõjul oma kuju ja mõõfmeid (kaarduvad, kõverduvad, kõmmelduvad, tursu
vad või kahanevad mõõtmetelt).	c
Täispuit muutub kasutamiskindlamaks, kui näiteks lai laud ribadeks 16i
ÕIG E
J FORM! I 1 .0
VON	.61
sJrLi1Iuw1
108
1
Pik , "rb 1.1
Joonisel 108 on näha puidu aastarõngaste õige paigutus Iiimitud koostus.
Erivärvi puidu ja spooni jäätmetest saab valmistada Iihtsa vormi ja mosaiigiga kaunistatud pilkupüüdvaid ehistöid (109). Seejuures kujuneb omaette tehnoloogiliseks probleemülesandeks Iiimpuidust koostu konstrueerimine ja kokkuliimimine.
Nurgefi Iõigatud ja mitteparalleelsete toorikute töötlemiseks ja kokkuliimimiseks tuleb nuputada rakiseid (110). Kui Iiimitavad pinnad omavahel sobivad, kasutame sobivat Iiimi ja kui Iiimimisel tagatakse vajalik surve, siis saadakse vastupidav Iiide (Iiimitud suusk ei karda külma, kuuma ega niiskust ja ei purune Iiitest).
Juhised Iümimiseks

1. Enne liimiga katmist pressi pakett kokku ja kontrolli osade sobivust. Märgista osade omavaheline asend (111).
2. Sea valmis liimimise vahendid ja kata tööpink liimimise ajaks kattega. Kindlasti keera pitskruvide spindlid tagasi. Väljakeeratud spindli ja kõvera säärega pitskruvi ei avalda liitele survet risti ja liimist libedad koostuosad hakkavad omavahel nihkuma.
3. Puhasta Iiimitavad pinnad tolmust ja kanna neile pintsliga paras liimikiht.
10. PUITESEMETE KAUNISTAMINE

Normaalsetes tingimustes, kus Inimeste esmatarbed on rahuldatud, suureneb nõudmine ilu järele. Inimese ilumeel (oskus ilu näha, hinnata, kaitsta ja Iuua) ei ole kaasa sündinud, vaid seda tuleb ergastada ja süvendada kõigis töödes ja tegudes.
Kui him on liiga paks, tuleb seda vedeldada.
4. Aseta detailid ettenähtud asendis vastakuti ja suru eelnevalt eftevalmisfatud survevahenditega kokku. Kui surve on piisav, surufakse liimitilgad pindade vahelt välja.
5. Pinguta pitskruvisid veidi aja pärast uuesti, sest muidu jääb surve vuugist väljavoolanud liimi tõttu nõrgaks.
6. Pese pinnad, mida pärast Iiimimist enam ei töödelda, väljavoolanud liimist puhtaks. Ara unusta pesemast ka liimimisvahendeid ja oma käsi.
Tänapäeval ümbritseb meld tehnikakeskkond. Selle on loonud teadus ja tehnika ja me oleme kujunenud olukorraga harjunud. Täheldataksegi ju tehnikaajastu inimese tundeelus ühekülgsust ja tuimust.
Peale ühekülgsuse ilmneb veel tei-
4
a
II
VJL1
ILB
u
1
1
111
V
t
t
negi ohtlik kalduvus: ainuüksi tarbida ja samas iluga hoolimatult ümber käia. Ometi aitab ilu paremini mõista ka tehnikat ja inimesel endal pisut paremaks saada.
Tööstustoodete omapära on Iihtne ja dekoorita vorm. Seda põhjustab
Täpe- ja täkedekoor

Täpe on tömbi kirjarauaga puidu pinda muljutud või pressitud jäljend. Kirjarauda, mille otspinnale on viilitud dekoori kujunduselemendi tempel, nimetatakse täpitsaks. Joonisel 112 on näha komplekt kirjaraudu, mille jäljenditeks on geomeetrilised nurkkujundid: rist, tärn jt., samal joonisel on ka täpitsdekoori näidiseid.
masinate tehnoloogiliste võimaluste piiratus. Hulgitoodang omakorda mõjutab ajastu kunstimaitset. Käsitööle aga annab kaunistus kordumatuse ja omapära. Puidust esemeid on võimalik kaunistada väga mitmel erineval viisil.
Täppida ei saa väga tihedalt, sest süs kipuvad puidukiud lahti käristuma. Kontrastsem muster jääb otspuidule ja kõvalehtpuidule, 'pehmepuidul täpete servad ümarduvad.
Täkkimiseks kasutatava kirjaraua lõikeserv on kiiljas ja kiilu surumisel puitu tekib lõikeserva kujuline täke. Täkkida saab naelateraviku, kärni, kumerpeitli
00120

A
Y Y
	.:
I, 4e
O r)0
e 62 0 1,
© v c
Iõikeserva, Iusikpuuriga või selleks otstarbeks valmistatud täkitsaga. Täkitsatena on kasutatavad ka metallist täheja numbrirauad. Täkitsad ja nende tööproovid on näha joonisel 113.
113
Panusdekoor

Panustamine tähendab teiste materjalide Iisamist põhimaterjalile. Puitu saab panustada erinevatest puiduliikidest või profiilitud puidust punkt-, loon- ja pindpanustega, kuid panused võivad olla ka muust materjalist nagu metall, plast, looduskivi jt.
Puitpanustest on enamkasutatavad ümmargused ja kandilised punnid. Neid võib Iiimida kas põhipinnale või siis
10 0 V o
- 40m>
00
J
o"
114
sellesse puuritud aukudesse. Punnid valmistatakse tervikpuidust või koostatakse erinevatest puiduliikidest. Eenduva reljeefi korral saab ümmargusi ja kandilisi punne omakorda dekoorida: faasida, süvitada, sälgata või ka panustada.
Puurdekoor

Puurdekoori (116) kujunduselemente puurifakse süvipuuri, otsfreesi või selleks otstarbeks teritatud spiraalpuuriga. Tsenter- ja spiraalpuuridega saab puurida järsuservalisi ja Iamedapõhjalisi auke, kuid nende aukude põhjad ei sobi kaunistuseks. Sellised augud tuleb täita panustega või puurida üle näiteks süvipuuriga.
Puurdekoori Iihtsamad kujunduselemendid on koonusavad, mis püüavad pilku ridadena või rühmiti. Vaheldust
Joonisel 114 on näha panusdekoori tööproove. Mittepuitmaterjalide panustamisel tekib küsimus, kuidas neid kinnitada alusele. Koos mofiiviga fuleb kindlasti leida ka kinnitusviis.
Panus võib kujuneda iseseisvaks kunstilise tööflemise Iiigiks (115).
aitavad Iuua erineva sügavuse, Iäbimõõdu ja kaldega aukude kombinatsioonid. Dekoori kujunduselementidena mõjuvad ka puuri tsentri ja eellõikuri jäljendid.
Puurisüvendeid saab kasutada ka pinna faktuurimiseks vöi ornamentaalsel kujundamisel koos sälklõike, täkete, täkete ja panustega. Supordi ja kallutatava töölauaga puurpink võimaldab tööesemesse puurida piklikke, astmelisi ja kaldavasid, srifti ja sümboleid.
116
0
n
0®000
00 00 0 0
00000
Meeldivalt mõjuvad poolkerakujulised lohud (117). Neid tehakse kas kaksikkaarja lõikeservaga kumerpeitliga või puuritakse sfäärilise otsfreesiga. Peitliga puuritud ringikujulised lohud tuleb hiljem hoolega süvendada ja siluda.
11. INTARSIA

Väikeesemete fasapinnaliste osade kaunistamiseks kasutatakse spoonitükikestest koostatud ornamenti ja lihtsaid stiliseeritud figuraalseid kompositsioone. Niisugust dekoori nimetatakse i ntarsiaks.
Sellises tehnikas loodud ornamendi
117
kujunduselemendid on geomeefrilised lihfkujundid (ruut, ristkülik, kolmnurk, romb, trapets, ring) ja lookleva joonega faimornament.
Infarsia ajalugu on pikk ja selle kunstiIiigi kujundusvõtted õige mitmekesised. Oheks Iihtsamaks võtteks on ühe
C
C
C
55
liigilisest materialist kujunduselementide erineva asendi kasutamine, mis annab huvitava süükirja valgus-varjuefekti.
Intarsiale eriomasteks tööriistadeks on mitmesugused noad (118). Peale nende vajatakse veel üldkasutatavaid tööriistu ja vahendeid: lapik- ja kumerpeitleid, nurgikuid (vinkel, miiu, tiidus), mitmesuguse Iäbimõõduga auguraudu, sirklit, ringlõikurit,sabloone, lekaale, pitskruvisid, liimipressi, roogsaagi, siluhöövlit, kaaplehte, alusplaate, Iiimipaberit ja isegi naelu.
Intarsia kujunduselementide märkimisel, lõikamisel ja mosaiiklehe koosta
misel on palju tehnoloogilisi võtteid. Enamik lihtkujundeid lõigatakse välja noaga, hulgi valmistafava infarsia kujunduselemente on otstarbekas välja saa-
AA
FA- FA FA FA
0 pip, 0 5%;
120
gida jõhvsaega. Sel juhul liimitakse spoonid lahja liimiveega paketiks, lõigatakse tükkideks ja lõhestatakse osadeks. Valmistustehnoloogia järgi lügitatakse intarsiat sae- ja noaintarsiaks.
Noaintarsias on kõige lihtsam koostada geomeetrilist ornamenti. Selleks tuleb kõigepealt koostada täpne kavand, kus isegi üksikosadel on puidukiudude suund ära määratud.
Samaliigilisi spoonitükke ei paigutata kõrvuti ühesuunaiiste kiududega. Piltintarsia jaoks tehakse veel 2...3 kalkatõmmist, et saaksid piltintarsiat märkida tausta tagaküljeie läbi kopeeri. Piltintarsia märkimine ja valmistamine toimub peegelpildis. Kalkajoonisesse lõigatud avad aitavad leida ka sobiva süükirjaga panustükikest, sest läbi kavandi akna vaadatakse materjali pärispidises asendis. Lihtkujundite saamiseks iima ettemärkimiseta vajatakse kõigepealt ühelaiuseid spooniribasid. Ribade lõikamist on näha joonisel 119.
Ruute, ristküiikuid ja rombe saab täpselt Iõigata, kui paralleelsed ribad omavahel paberiga kokku liimida ja siis risti või nurgeti läbi Iõigata (120). Nii lõigatud elemente saab omakorda tükeldada mitmesugusteks koimnurkadeks, kui nelinurgad veel kord diagonaaisuunas läbi Iõigata (121).
Okasspoonist ja rõngassoonelise
Juhiseid intarsia valmistamiseks

1. Vali endale eri liiki spoonide tükid, mida on vaja intarsia valmistamisel.
2. Alusfuseks koosta paari erinevat värvi ühesugustest kujunduselementidest mosaiikleht (120).
121
lehtpuidu spoonist on väga raske saada külgkiu suunas teravatipulisi kujunduselemente. Kildumist saab väitida, kui spooni tagakülg paberiga üle kleepida või spoon liimiveega kruntida.
Kui ornamendi üksikosad on valmis lõigatud, liimitakse nad vastavalt kavandiie aluspaberile või ühendatakse (suuremad tükid) liimlindi ribadega. Sellele järgneb infarsialehe liimimine vineerist (või täispuidust) alusele.
Ka intarsia vastasküljele tuleb liimida spoonikiht plaadi kõmmeldumise takistamiseks. Pressi või pitskruvide vahele tuleb seada järgmiseit koostatud pakett: alumine pressiplaat, kihf pehmet pappi või mitu kihfi ajalehepaberit, liimiga kaefud intarsiaiehe, kaheit poolf liimiga kaetud vineer, tõkestuskiht spooni, kiht ajalehepaberif ja ülemine pressiplaat. Pärast liimi kuivamist fuleb liimpaberid eemaldada, pealispind siluda, lihvida ja katta vaha või mati lakiga.
3. Joonista akvarellidega värvitud mosaüklehe kavand (M 1.1).
4. Geomeetriliste lihtkujunditega ornamendi valmistamise tehnoloogilist käiku võid modelleerida värviliste
57
paberitega. Aluspaberile Iiimitud värvilisi ribasid Iäbi Iõigates ja uuesti Iiimides tekib tehnoloogiast täpne ettekujutus. Kui hiljem hinnaliste spoonribadega samuti toimida, on tulemus täpne.
5. Sirgete servadega Iihtkujundeid võid märkida sabloonidega ja väija Iüüa peitli või näiteks höövlirauaga (122), suuremaid elemente Iöika aga noaga.
6. Liimi saadud elemendid väljajoonis
tatud võrguga aluspaberile, nii kind
lustad töö täisnurksuse.
7. Valmista ette plaadi vineerist alus ja
Iiimi intarsia alusele.
8. Pärast Iiimi kuivamist niisuta liimpabereid sooja veega ja tee märjaks ka intarsia vastaskülg. Ohelt poolt
Leia vastus nelle küsimustele

1. Miks me ei kuku Iäbi pöranda?
2. Missuguseid puidu omadusi' mõju
tavad peitsimine, lakkimine, värvi
mine, Iiimimine, isoleerimine, anti
septimine?
3. Kuidas mõjutavad puidu omadusi oksad?
4. Mille poolest erineb puidu lõikamine lõhestamisest?
5. Laastuga lõikamisel on puuduseks puidu kildumine. Kuidas vältida kildumist saagimisel, hööveldamisel, peiteldamisel, puurimisel,'treimisel, naelutamisel, painutamisel?
6. Missugused on eftenihke põhisuunad puidukiudude suhtes saagimisel, hööveldamisel, peiteldamisel, puurimisel, lihvimisel?
märjaks tehtud plaat kõverdub. Niisutada võib mitu korda, kuni märgunud paberid saab maha kraapida.
9. Lase plaadil uuesti kuivada ja viimistle intarsia.
7. Kuidas muutub puidukiudude läbiIõikesuund ketastooriku treimisel ühe täispöörde jooksul? Mismoodi see mõjutab pinnasiledust?
8. Mispärast jäetakse märkjooned ristlüte saagimisel terveks, keeltapi saagimisel aga saetakse pooleks?
9. Joonisel 108 on kujutatud puidu kihitiliimimist. Selgita üksikuid kooste. Kuidas valida aastarõngaste paiknemise järgi pöranda- ja voodrilaudu, uste ja akende Iengimaterjali, lauda lindude pesakasti jaoks?
10. Mis põhjustab hoolimatust ilu suhtes? Loetle õpitud puitpindade kaunistamise tehnikaid ja too näiteid nende kasutamisest. Miks jäetakse tööstustooted iima dekoorita?
III. METALLITOOD
1. TERASE TOOTM I NE

Teras on raua sulam süsiniku ja muude lisanditega (räni, mangaan, fosfor, kroom, nikkel jt.). Terast ei toodeta vahetult rauamaagist, vaid körgahjudes saadud malmist. Selleks, ef saada malmist terast, tuleb vähendada sulamis süsiniku, räni, fosfori, väävli jt. lisandite kogust ja lisada sellele sulami omadusi parandavaid legeerivaid elemente (kroom, vanaadium, molübdeen jt.).
Terast toodetakse erilistes terasesulatusahjudes kolmel erineval viisil. Kõige levinum viis on terase tootmine martäänahjus (123). Marfäänahju tulekindlate tellistega vooderdatud fööruum on alt vannikujuline. Selle esiseinas on täifeavad ja tagaseinas sulametalli välja
LÄBITÖÖTANUD GAASID
laskeava. Ahju põrand on tehtud kaldega väljalaskeava suunas. Ahju kütteks kasutatav gaas ja õhk juhitakse ahju mööda kanaleid. Neid kanaleid mööda juhitakse välja ka heitgaasid. Ahju alumises osas on kaks paari soojussalvesteid, nn. regeneraatoreid. Need töötavad vaheldumisi. Kui ühte paari köetakse ahjust väljuvate gaasidega, kuumendab teine paar ahju juhitavat õhku ja gaasi. Õhu ja gaasi eelkuumendamine on vajalik selleks, et temperatuur ahjus oleks vähemalt 1700°. Martäänahju pannakse tooraine tahkena ja lisaks malmile kasutatakse seejuures ka musta metalli murdu (vanarauda).
JAHUTUSVESI
HAPNIK
124
co
Terase tootmisel konverterls (124) kuumeneb sulam hapniku ja malmis leiduvate lisandite oksüdeerimisel vabaneva soojuse arvel. Konverter on pirnikujuline anum, mille kest on valmistatud paksust Iehtterasest ja vooderdatud tulekindla materjaliga. Konverter toetub keskosas olevatele horisontaalsetele tappidele ja on pööratav. Seetõttu toimub nii konverteri täitmine kui ka sula terase väljavalamine ülaosas oleva ava kaudu. Hapnik.juhitakse kokkupuutesse sulametalliga konverteri põhjas olevate avade või Walt suudmest sisestatud toru kaudu, mida jahutatakse veega. Konverteri täitmiseks ja töölerakendamiseks tuleb sellesse valada sülamalmi. Seetõttu saab terast konverteris toota ainult kõrgahju Iäheduses.
Tänapäeval peetakse kõige õigemaks foota terast elektriahjus, kus vajaIik soojus saadakse elektrienergia arvel. Leegi puudumine ja õhuhapniku minimaalne juurdepääs võimaldavad sulatusprotsessi täpselt juhtida ja kahjulikke lisandeid paremini eemaldada. See
tõtfu on nn. elektriteras alati täpselt ettenähtud koostisega ja kõrge kvaliteediga.
Elektriterasf toodetakse kaarleekahjudes (125) ja Induktsioonahjudes (126). Kolmefaasilise vahetu kaarleegiga ahjus tekib kaarleek vertikaalselt asetatud süsi- või grafiifelektroodide ja ahju Iaaditud metalli vahel. Kaarleegiga kuumutamisel kontsentreeritakse suur võimsus suhteliselt väiksesse ruumi ja nii saadakse küllalt kõrge temperatuur - kuni 10 000°. I nduktsioonahi kujutab endast omapärast transformaatorit, sekundaarmähiseks on aga kuumutatav metall.
Tänapäeval kasutatakse terase tootmisel küllalt sageli ka kombineeritud meetodeid, kus Iõpliku koostisega teras saadakse järjestikuse sulatamisega kahes ahjus. Nii on tahkest täidisest toodetud elektriteras kallis, sest sulatamisel kulub palju elektrienergiat. Et vähendada kvaliteetse terase maksumust, sulatatakse see kõigepealt martäänahjus, seejärel aga reguleeritakse Iõplik koostis elektriahjus.
MÄHIS
126
2. TERASTE OMADUSED JA KASUTUSALAD
Vaieldamatult on teras tänapäeval kõige Iaialdasemalt kasufatav metall, millele teised metallid ei saa ei koguste ega kasutusalade poolest Iigilähedalegi. Terasest valmistatakse enamik masinate detaile, transpordivahendeid, ehituskonstruktsioone, töõriistu, farbeesemeid jne. Selle üheks põhjuseks on kindlasti asjaolu, et olenevalt keemilisest koostisest on terasel väga erinevad mehhaanilised ja tehnoloogilised omadused. Seetõttu polegi eriti täpne rääkida terasest kui ühest konkreetsest metallist, vaid terastest, millest igaühel on oma kindel keemiline koostis, nimetus, omadused ja kasutusala. Põhimõtteliselt võib mingi komponendi sisalduse poolest erinevaid terase hike olla Iõpmata paiju. Praktikas pole asi siiski nii keeruline. Aastasadade kogemuste najal on metallurgid kindlaks teinud need teraseliigid, mille footmine pole ülemäära kulukas ja mille omadused rahuldavad paljude tehnikaharude vajadusi.
Et orienteeruda tehnikas kasutatavate teraste küllalt suures hulgas, on hakatud teraseid grupeerima põhikomponentide sisalduse, tootmisviiside, kasutusalade, mehhaaniliste omaduste jms. näifajate alusel. Lisaks sellele on välja töötatud mitmesugused terase liiki ja keemilist koostist näitavate tähiste süsteemid - markeeringud. Kahjuks on need riigid, kus on piisavalf arenenud metal Iurgiatööstus, kehtestanud oma riiklikud standardid, mis üksteisest küllalt palju erinevad.
Kuna Eesti kuulus aastakümneid Venemaa mõjusfääri ja kasufas ainult seal toodetud teraseid, siis oli meil tollal vaja teada ja tunda ainult sealsele
rüklikule standardile (GOST-ile) vastavat markeerimissüsteemi. Nüüd tuleb aga orienteeruda ka lähimate naabrite Soome (SFS), Rootsi (SI5) ja Euroopa suurima terasetootja Saksamaa (DIN). terasestandardifes. Kõigis standardites on enamkasutatavad ferasemargid tähistatud kindla numbriga, mille juurest võib välja lugeda seda terast iseloomustavad andmed. Paraku pole standardite kogumikke alati käepärast ja seetõttu on paralleelselt kasutusel ka teised markeerimise süsteemid, millest võib olulisemad andmed ofse välja lugeda.
Üldiselt jagatakse kõik terased legeerimata ehk süsinikterasteks ja legeeritud terasteks. Süsinikterastes on kasulike, terase omadusi parendavate lisandite hulk nii väike, et see terase omadusi ei mõjuta. Legeeritud terastes seevastu on peale süsiniku arvestatavates kogustes mitmesuguseid legeerivaid elemente, mis muudavad terase omadusi soovitud suunas. Nii suurendab nikkel ferase korrosioonikindlust, tugevust, kroom lisaks korrosioonikindlusele kuumuskindlust ja kõvadust, koobalf tõstab kuumuskindlust ja fugevust, räni suurendab elektritakistust ja kulumiskindlust j ne.
Kasutusalade järgi jagatakse terased konstruktsiooniterasteks, tööriistaterasteks, ehitusterasteks, befooniterasteks, valuterasteks jne. Mõnel juhul märgitakse tähistuse juures ära selle tootmisviis (martäänteras, elektriteras jm.), andmed termilise töötluse kohta (karastatud, Iõõmufatud, normaliseeritud) või muud olulised andmed.
Kõige sagedamini tuleb kokku puutuda süsinik- ja legeeritud teraste mar-
keeringutega. Süsinikteraste markeeringu ette pannakse enamasti täht või tähtede kombinatsioon, mis näitab, et tegu on terasega. Vene tähistussüsteemis on nendeks tähtedeks slaavi tähed St (konstruktsiooniterased) ja U (tööriistaterased). SFS-standardis on selliseks tähiseks raua keemiline sümbol Fe, DIN-standardis aga St (ehitusterased) või C (tööriistaterased). Sellele tähisele järgneb arv, mis näitab süsinikusisaldust kümnendik- või sajandikprotsentides. Nii on näiteks terases St-3 (GOST) kuni 0,3% süsinikku, terases C60 (DIN) aga 0,56-0,65% süsinikku.
Legeeritud terase markeeringu ette enamasti ferast tähistavat sümbolit ei
3. METALLI TREITERAD

Metalli treimisel oleneb tööks kuluv . aeg ja föödeldava detaili kvaliteet suurel määral nõuetele vastavast treiterast. Treitera Iõikeomadused omakorda on otseses sõltuvuses treitera materjalist ja tema öigest teritusest.
panda, vaid see algab süsinikusisaldust fShistava arvuga. Edasi järgnevad legeerivate elementide keemilised tähised (Lääne-Euroopa standardites) või nende venekeelsete nimetuste esitähed (GOST-ides) koos elemendi ligikaudse sisaldusega täisprotsentides. Protsenti 1 reeglina ei märgita. Tuleb teada ka seda, et Lääneriikide standardites märgitakse tähistuse Iihtsustamiseks mõnede elementide sisaldus 4 korda ja mõnede oma 10 korda fegelikust suuremana. Nii on näiteks terases 9H S (GOST) 0,9% süsinikku, 1 % kroomi ja 1 % räni, ferases 2ONiCrMo2 (DIN) on 0,2% süsinikku, 0,4-0,6% kroomi, 0,4-0,7 niklit ja 0,15-0,25% molübdeeni.
Metalli treitera valmistatakse kürIõiketerasest (mark R12 või R18 GOST-i järgi) või kõvasulamist (T15K6). KürIõiketerasest treitera on fervikuna valmistatud ühest materjalist (127, a). Sellega saab treida alumiiniumi, vaske ja hästi Iõõmutatud terast. Vaatamata kõigele nürineb treitera Iõikeserv kiiresti ja vajab sagedast ferifamist.
Kõvasulam on kallis ja habras materjal. Seetõttu ei valmistata treiteri üleni kõvasulamist, vaid konstruktsiooniterasest terakehale kinnitatakse kõvajoodise või poltkinniti abil kõvasulamist plaadike (127, b, c). Kõvasulamist treitera talub funduvalt suuremaid Iõikekiirusi ja Iõikesügavusi ega kulu nii kiiresti. Samal ajal on kõvasulamist plaadikesega treitera teritamine tunduvalt keerulisem, sest enamik abrasiivkäiu seda ei Iõika.
ESITAHK
ABITAGATAHK PEALBIKESERV PEATAGATAHK
129
130
a
b
aob/
w (P
c
Teritamisel antakse treiterale õige geomeetriline kuju. Selle moodustavad treitera esltahk (E), tagatahud (TI ja T2), nende vahel asuvad servad (128) ja nurgad (129).
Esinurk (y) tekib treitera esitahu ja lõikepinnaga ristuva tasapinna vahel. Mida suurem on esinurk, seda kergemini eraldub laast, kuid samaaegselt väheneb Iõikeserva tugevus. Treitera esinurk võib olla positiivne, neutraalne või negatiivne (130). Pehme materjali treimisel võib see olla suurem kui kõva materjali treimisel. Harilikult on treitera esinurk 8-30°.
Analoogiliselt esinurgaga tekib treitera peatagatahu ja lõikepinnaga ristuva tasapinna vahel taganurk (a). Seda nurka on vaja fera ja töödeldava detaili vahelise hõõrdumise vähendamiseks.
131
Liiga väikese taganurga korral on hõõrdumine niivõrd suur, et treitera kuumeneb üle ja kaotab oma löikeomadused. Liiga suur taganurk aga vähendab treitera tugevust. Tavaliselt on taganurk 6-12°.
Nurka treitera esi- ja tagatahu vahel nimetatakse teravusnurgaks (p). See valitakse olenevalt töödeldavast metallist. Alumiiniumi treimisel peaks teravusnurk olema 45°, pehme terase treimisel 62°, kõva terase, malmi ja pronksi puhul 74°.
zu
Lisaks eespool kirjeldatud nurkadele, (131). Neid nimetatakse peanurgaks mis on nähtavad külgvaates, võib trei- (cp), abinurgaks ((p1) ja tipunurgaks (s) tera juures eristada ka treitera Iõike- plaanis. Nende nurkade suurus valiservade ja ettenihke suuna vahelisi takse sõltuvalt töõdeidava detaili kujust nurki, mis on vaadeldavad pealtvaates	ja soovitud pinnasiledusest.
4. TREITERADE TOOBID

Treiteri liigitatakse eelkõige nende kuju ja sooritatava tööoperatsiooni järgi.
Välistreimisel kasutatavatest teradest on kõige enam kasutatavad koorimisterad (132). Painutatud peaga koorimistera on küllalt universaalne Iõikeriist, kuna selle abil saab treida nii silindri külg- kui ka otspinda. Sirge koorimisteraga saab freida ainult külgpinda. Otspinna treimisel tuleb appi võtta otsatera (133).
Koorimistera kasutatakse toorikute esmasel töötlemisel. Nende abil eemaldatakse suurem osa töötlusvarust ja antakse detailile ettenähtud kuju. Koorimisterad ei võimalda aga kuigi suurt täpsust ega ka eriti siledat pinda.
Sllumisterad ei erine väliskujult kuigivõrd koorimisteradest, kuid nende tipp on mõnevõrra ümardatud (134) ja tal võib olla ka Iai Iõikeserv. Sellise teraga
i~ di
133
134
1
8...12°
treimisel on abinurk plaanis võrdne nulliga. Otspinna treimisel täidab samasugust otstarvet otsatera, mille peaIõikeserv on paralleelne terakeha teljega (133, b).
Mahalõike ja sooneterad (135) on kujult sarnased. Neil on Iõikeserva Iaius mitu korda väiksem tera kõrgusest. Nende terade pea laius aheneb mõlemalt küljelt 1-2° tera keha suunas. See vähendab külgtahkude hõõrdumist vastu toorikut, kui tera sügavale materjali sisse tungib.
Keerulise ja kõverjoonelise kujuga elementide freimine on eespool kirjeldatud terade abil väga raske ja aeganõudev, sest sel juhul tuleb terahoidikut liigutada üheaegselt nii piki- kui ka ristiettenihke-kelgu abil. Et niisuguse kujuga elementide treimist hõlbustada, kasutatakse vastava profiiliga kujuteri (136). Et kujutera pealõikeserv on suhteliselt pikk, siis tekib treimise lõppfaasis suur Iõikejõud. See omakorda kutsub esile vibratsiooni ja pinnakareduse suurenemise. Arvestades seda, et koolides kasutatavad TV.tüüpi õppetreipingid on konstruktsioonilt nõrgad ja ebakindlad, saab nende kujuteradega treida vaid tihedat puitu vöi plasti ja alumiiniumi, mitte aga kõvemaid ja sitkemaid metalle.
Küllalt sageli tuleb metal litreipingiI töödelda detaile, mille sees on teljesuunaline öõnsus või ava. Nende treimiseks kasutatakse siseteri (137). Nende terade pea on välisteradega võrreldes pikemaks venitatud ja painutatud nurga alla. Treitera pea Iäheb sujuvalt üle ferakehaks, mis koosneb kahest osast. Tagumine osa, mis kinnitub terahoidikusse, on samasuguse profiiliga nagu kõik ülejäänud terad, esiosa aga on peenem ja ümmargune (silindriline või kooniline). Selline treitera kuju on tingitud sellest, et kantprofiiliga terakeha takistaks pea Iiikumist piisavalt sügavale treitavasse õõnsusse.
Sisetreitera kujust ja tööoperatsiooni eripärast on tingitud ka see, et Iõikamine toimub tera hoidikust kaugel ja terakeha on samavõrra nõrgem. Nii on alati tunduvalt suurem ka vibratsiooni tekkimise, treitera Iäbipaindumise ja Iõikeserva murdumise oht. Sel põhjusel tuleb sisetreimisel kasutada tunduvalt väiksemat Iõikesügavust ja ettenihet kui välistreimisel.
136
a
137
Metallitreipingi ehitus võimaldab ka terade abil keermeid Iõigata. SeI otstarbel kasutatakse keermeteri, mille pea ja Iõikeserva kuju vastab keerme profiilile. Joonisel 138 on kujutatud kolmnurkprofiitiga nneeterkeerme Iõikamiseks mõeldud treiterad.
5. LöIKEREZIIM TREIMISEL

Lisaks sobiva kujuga lõiketerale fuleb metalli freimisel valida töövõlli ja tooriku õige pöörlemissagedus, treitera ettenihke kiirus ja lõikesügavus.
Lõikesügavuseks (t) nimetatakse treitera ühe töökäiguga eraldatud metallikihi paksust. See võrdub poolega töödeldava detaili välis- või siseläbimõõtude vahest enne ja pärast ühte töökäiku (139). Seega saab lõikesügavust arvutada valemiga
t=D-d
2
kus D on detaili suurem ja d väiksem läbimõõf.
Soovitud lõikesügavus antakse treiterale ristiettenihke kelgu nihutamisega ja selle suurust on võimalik välja lugeda limbilt (140).
Ettenihkeks (s) nimetatakse treitera edasiliikumist detaili ühe täispöörde jooksul (141). Seda mõõdetakse millimeetrites ühe pöörde kohta. Käsiettenihe antakse supordikelgu nihutamisega ning seda saab mõöta vaid ligikaudselt. Täpse liikumiskiiruse saab treiterale anda vaid automaatettenihkega. Sel juhul valitakse ettenihke suurus ettenihkekastile kinnitatud tabelist ja pööratakse käiguvõlli pöörlemis
600
0
1
 t
viliopi4P1 Arllvivlil
Vom!
,0
i.Lr
139
140
sagedust reguleerivad hoovad vajalikku asendisse.
Metalli lõiketöötlemisel on eriti oluliseks näitajaks lõikekiirus (v). Seda mõõdetakse teekonna pikkusega, mille läbib minutis lõiketeraga kokku puutuv detaili punkt. Kuna treimisel liigub toorik pöörlevalt, siis on lõikekiirus seotud detaili pöörlemissageduse ja läbimõõduga selles punktis, kus toimub lõikamine.
v=	 1000 m/min,
kus D on detaili läbimõõt Iõikepunktis ja n - pöörete arv minutis.
Lõikekiirusest on otseselt sõltuv treiferale mõjuv jõud, ajaühikus eralduv soojushulk ja sellest fingitud detaili ja treitera kuumenemine. Seepärast tuleb lõikekiiruse valikul arvestada nii treitöö iseloomu, treitera materjali kui ka töödeldava metalli omadusi.
Ohtlase lõikekiirusega saab treida ainult silindrilise detaili külgpinda, sest ristiettenihkega treimisel muutub lõikekiirus pidevalt. Katseliselt on välja selgitatud, et välistreimisel kõvasulamist lõiketeraga võib optimaalseks pidada järgmisi Iõikekiirusi: malmil ja kõval terasel - 25 m/min, pehmel terasel 50 m/min, pronksil 75 m/min, alumiiniumil 250 m/min.
bige lõikekiirus valitakse töövõlli pöörlemissageduse muutmisega kiiruskasti esipinnal olevate kangide abil.
6. TSENTERPUKI.KASUTAMINE TREIMISEL

Treipingi padrunisse kinnitatud pikki	Tsentriavade puurimiseks toodetakse
detaile tuleb treimisel teisest otsast	vastavaid tsentripuure, mis lõikavad nii
tagumise tsentriga toetada. Ainult	sobivate mõõtmetega ava kui ka koonipadrunisse kinnitatud pikk detail võib
freimisel mõjuvate jõudude toimel vibreerima hakata, kõveraks painduda ja purustada treitera või padrunist hoopis välja lennata.
Selleks, et treitavat toorikut tagumise
tsentriga toetada, tuleb selle otspinda puurida vastava kujuga ava (142). Tsentriava peab olema nii sügav, et tsentri tipp ei puutuks vastu ava pöhja ja olema ääristatud koonilise faasiga,
mille tipunurk on 60°.	142
Mo.k~x
m
~
v2
=t <<tc~
146
r
lise süvise (143). Samasuguse ava saab aga puurida ka favalise spiraalpuuriga, kui seda hiljem süvitada koonilise süvipuuriga või vastavalt teritatud jämedama spiraalpuuriga (144).
Tsentriava on kõige otstarbekam puurida otse treipingis. Selleks tuleb tagumisse tsenterpukki kinnitada tsentri asemele koonilise sabaga puuripadrun. Koolis kasutataval TV-tüüpi treipingil on tsenterpukis ava koonusega Morse 2. Suurematel freipinkidel tuleb padruni kinnitamisel kasutada sobivat vahekoonust (145).
Enne tsentriava puurimist tuleb tooriku otspind fasandada. Neil foorikuil, mis mahuvad freipingi õõnsa töövõlli sisse, tehakse seda treiteraga, ülejäänud juhtudel aga smirgelkäiaga. Tsentriava puurimi.>r l tsentripuuriga ei ole
vaja seda eelnevalt kärnida, sest lühike ja jäme tsentripuur ei kaldu ettenähtud punktist kõrvale. Vastupidi on lood siis, kui tsentriava puuritakse spiraalpuuriga.
Tsentriava puurimisel kasutatakse väikest pöörlemissagedust (150-300 p/min), sest muidu kuumenevad toorik ja puur üle. Puurimisel kinnitatakse tsenterpukk tugevasti sängi juhtpindadele ja lülitatakse välja ettenihkekast. Puurile anfakse ettenihe käsitsi, pöörafes tagumise tsenterpuki käsiratast (146).
Peale tsentriava puurimist seatakse toorik sellisesse asendisse, et padrunist ulatuks välja detaili mõõdule vajalik pikkus. Seejärel pannakse tsenterpuki pinooli koonusavasse liikumatu või pöörlev tsenter (147). Liikumatu tsenter
kuumeneb ja kulub vastu detaili hõõrudes kiiresti. Hõõrdumise vähendamiseks tuleb seda aeg-ajalt määrida solidooli või mõne muu konsistentse määrdega. Seetõttu tuleks võimaluse korral kasufada pöörlevat tsentrit.
Lisaks tsentriavade puurimisele ja toorikute toetamisele saab tsenterpukki kasutada ka suuremate ja sügavamate teljesuunaliste avade puurimiseks. Esialgne ava tuleb puurida toorikusse ka siis, kui sellesse tahetakse treida õõnsus sisetreitera abil.
Suurema Iäbimõõduga avade puurimiseks kasutatakse mituf erineva läbimõõduga puuri. Seejuures peab esimese puuri läbimõõt olema suurem teise puuri sideserva pikkusest. Suuremaid, koonussabaga puure saab tsenterpuki pinooli kinnitada ilma padrunita.
Sügava ava puurimisel tuleb puur aeg-ajalt avast välja võtta ja eemaldada Iaastud nii puuri soontest kui ka avast.
See aifab vältida puuri ülekuumenemist ja kinnikiilumist. Sitkete metallide (teras, vask, messing) puurimisel kasutatakse puuri jahufamiseks ja hõõrdumise vähendamiseks õli või seebivett, alumiiniumi puurimisel petrooleumi. Malmi ja pronksi puuritakse kuivalt.
Puuritava ava sügavust saab lugeda hülsi skaalalt (kui see on olemas) või mõõta nihikuga (148).
7. TREIMINE AUTOMAATETTENIHKEGA
Koolides kasutatavatel TV-tüüpi metallitreipinkidel (149) on võimalik suportile pikiettenihe anda kas käsiratast (6) p6& rates või sidestades selle pöõrleva käiguvõlliga (10). Automaatettenihkega treimisel on suporti ja treitera liikumiskiirus ühtlane, mis tagab freifava pinna parema kvaliteedi ja suurendaj3 tööjõudlust. Tööstuses kasutatavatel treipinkidel on võimalik anda treiterale nii piki- kui ka ristisuunaline automaatettenihe mõlemas suunas.
Enne kui lülitada sisse suporti automaatettenihe, tuleb ettenihkekasti esiküljel olev vasakpoolne kang (2) seada niisugusesse asendisse, mis vastab soovitud ettenihkekiirusele. Esialgsete kogemuste omandamiseks on alguses soovifav valida võimalikult väike ettenihkekiirus, siis jääb vajaduse korral enam aega ettenihke väljalülitamiseks.
Peale ettenihkekiiruse valikut ühendatakse ettenihkekasti hammasraffad trensli abil kiirustekastiga. Selleks Iülitatakse trensli hoob (3) vasakpoolsesse asendisse. Nüüd on ka suporti liikumise suund automaatettenihkel paremaet vasakule ja selles suunas tehakse enamik tõõkäike. Trensli hoova Iükkamine paremale muudab suporti Iiikumise suuna vastupidiseks. Suport ei hakka liikuma enne, kui fa sidestatakse põörleva käiguvõlliga (10) suportipõlle keskel paikneva kangi (8) abil. See tuleb põõrata ülemisse (vertikaalsesse) asendisse. Enne ettenihke sisselülitamist tuleb kontrollida, et toorik ja treitera on tugevasti kinnitatud ja treitera viidud parempoolsesse asendisse. Proovikäivituse korral võib treitera olla toorikust eemal, töökäigu jaoks tuleb aga palka seada sobiv lõikesügavus ja teha käsiettenihkega mõne millimeetri ulatuses proovitreimine. Alles pärast seda, kui on kindel, et Iõikereiiim on sobiv, võib automaatettenihke sisse lülitada.
Kui treitera on automaatreziimil liikudes jõudnud 20-15 mm kaugusele padrunist, tuleb ettenihe välja lülitada. Selleks põõratakse suportit käiguvõlliga sidestav hoob (8) tagasi alumisse vertikaalsesse asendisse. Treifera viiakse tagasi tooriku parempoolse otsa juurde käsiettenihkega, antakse talle uus lõikesügavus ja korratakse töõkäiku automaatetteni hkega.
149
Juhised astmelise tooriku treimiseks
Oheks koolitöökojas sagedasti valmistatavaks tööesemeks on puidu universaalpuur (ringlõikur) (150). Allpool on foodud selle puuri põhidetaili (samba) treimise tööjärjekord, kuna selle treimisel on vaja kasutada enamikku eespool kirjeldatud töövõtteid.
1. Kinnita ferastoorik pikkusega 100 mm ja läbimõõduga 20 mm padrunisse nii, et välja ulatub umbes 20 mm pikkune ots.
2. Trei otspind otsateraga sirgeks.	9.
3. Kinnita tagumisse tsenterpukki	10.
tsenterpuur ja puuri tooriku otsa
tsentriava.
4. Nihuta toorik padrunist välja 90 mm pikkuselt ja toesta selle parempoolne ots tsentriga.
tagasi ning Iaienda mõnevõrra soont (152).
Puuri fooriku teise otsa tsentriava. Nihuta toorik padrunist välja umbes 60-70 mm pikkuselt ja toesta selle ots tugitsentriga.
11. Trei otsateraga tooriku otsa aste,
baaspinnana sirgeks treitud otspinda.
7. Kinnita toorik padrunisse nii, et märkjoon jääb pakkidest 5-10 mm kaugusele (151).
8. Lõika fooriku otsast mahalõiketeraga maha töötlusvaru. Mahalõiketerale ära anna pidevat risti
"

t
e
i


, v
id

ö
ra see aeg-aj
lt
_	12.
5. Trei tooriku külgpind detaili suuri-	
male Iäbimõõdule (18 mm) vasta	13.
	
vasse mõõtu koorimis- ja silumis	
	
feraga, kasutades automaatetten i het.
6. Võta toorik padrunist välja ja märgi sellele nõutav pikkus, kasutades
Co
N
80
1S0
14.
millest kujuneb treitava puuri saba (0 12 mm).
Faasi, silu ja lihvi treitud aste ja fooriku keskosa.
Pööra toorik ringi, haara see pakkidega eelnevalt treitud sabast, toesta tsentriga ja trei otsateraga puuri tugitsenter (0 8 mm). Faasi, silu ja lihvi tugitsenter.
5 -1
30
25
71
8. KEERMED

Kõigist masinaehituses kasutatavatest detailidest on ligikaudu 60% selliseid, mille ühele või teisele osale on lõigatud keere. Keermeid kasutatakse kas detailide ühendamiseks või liikumise ja jõu edasiandmiseks. Keerme tekkimine on skemaatiliselt kujutatud juuresoleval joonisel (153). Kui lähendada pöörlevale silindrilisele detailile lõiketera, anda sellele mingi lõikesügavus ja ühtlane pikiettenihe, siis lõikab tera detaili pinda kruvijoonekujulise soone, mida nimetataksegi keermeks.
Olenevalt sellest, kas keere on löigatud detaili sise- või välispinnale, eristatakse sise- ja väliskeeret. Juhul kui sise- ja väliskeere on ühesuguse kuju ja ühesuguste mõõtmetega, sobivad ühe keerme harjad täpselt feise keerme soontesse. Neid, omavahel ühendatavaid keermeid, nimetatakse kruvipaariks, mille iseloomulikuks näiteks on polt ja selle otsa keeratav mutter (154).
Kuna keerme Iõikamiseks kasutatava lõiketera kuju, samuti ettenihke suurus ja suund on vabalt valitavad, siis võivad keermed olla väga erinevad. Neid üksteisest eristavateks põhitunnusteks on profiil, samm ja välisläbimõõt (155).
Keerme profiiliks (156) nimetatakse tema kontuuri telglõikes. Profiili järgi jagatakse keermed koimnurk-, trapets-, ruut- ja ümarkeermeks. Neist kõige levinum on kolmnurkkeere, mida nimetatakse ka kinnituskeermeks. Kõigist masinaehituses kasutatavatest keermetest on üle 90% kolmnurkkeermed. Seevastu on ümarkeere ülimalt haruldane. Trapets- ja ruutkeermeid kasutatakse liikumist ja jõudu üle kandvatel kruvipaaridel, näiteks kruustangide,
MUTTER
154
KRUVI
KEERME HARI KEERME PÕHI
155
0
J
W
N N
156
77
puidutöölaua surude, surukruvide jms. juures.
Ohesuguste mõõtmetega kolmnurkkeermed võivad üksteisest erineda veel profülinurga poolest. Ef fagada masinadetailide vahetatavust, on meetermõõdustikusf lähtuvate kolmnurkkeermete profülinurgaks valifud 60°, nn. tollkeermete profiilnurk on aga 550.
Keerme sammuks nimetatakse kahe kõrvutise keermeniidi ühesuguste punktide vahelist kaugust mõõdetuna piki felge. Kolmnurkkeerme puhul valitakse need punktid loomulikult keerme harjal. Et kahe kõrvutise keermeniidi vaheline kaugus on sagedasti küllalf väike, siis on keerme sammu täpne mõõtmine küllaltki tülikas. Mõõtmise täpsust saab suurendada sel feel, et mõödetakse ära vile vöi kümne keermeniidi harjade vaheline kaugus ja jagatakse saadud tulemus viie või kümnega. Nii jaguneb võimalik möõtmisviga ühtlaselt ega oma nii olulist tähtsust (157).
Keerme välisläbimõõduks on keermeharjade poolt moodustuva silindri Iäbimõõf. Väliskeerme puhul on seda lihtne mõõta nihiku abil. Sisekeerme puhul
on asi mönevõrra keerulisem, sest ava sisepinnale jäävad keermeharjad näitavad hoopis keerme siseläbimõõtu. Välisläbimõõdu leidmiseks tuleb kindlaks teha keerme sügavus ja lisada selle kahekordne väärtus siseläbimöõdule (vt. joonis 155).
Lisaks eespool nimetatud näitajatele võivad keermed üksteisest erineda veel keermeniitide arvu ja kulgemise suuna poolest. Tavaliselt on aga tegu vaid ühekäiguliste parempoolsete keermetega. Parempoolse keermega defailile saab mutri peale keerata päripäeva (kellaosuti liikumise suunas), vasakpoolse keermega detailile aga vastu
pidi. Vasakkeeret kasutatakse vaid erandjuhtudel, ef vältida mutri iseeneslikku lahtikeerdumist. Nii on auto parempoolsetel esiratastel parempoolse, vasakpoolsetel aga vasakpoolse keermega rattamutrid.
Et mingif keeret joonistel ja teksfis lühidalt kirjeldada, on välja töötatud kokkuleppeline tähisfusviis. Vastavalt sellele on kolmnurkprofiiliga meeterkeerme tähiseks M, mille järele kirjutatakse keerme välisläbimõõt millimeefrites (näiteks M10, M16). Iga keerme välisläbimõõdu jaoks on aja jooksul välja kujunenud optimaalne samm. Seda sammu nimetatakse normaalsammuks ja selle märkimiseks keerme tähisfuses puudub vajadus. Seda on alati
Tabel 2
Välis-	Normaal-	I peen-	II peen
Iäbimõõt	keerme	keerme	
	samm	samm	keerme
			samm
3	0,5		
4	0,7		
5	0,8	0,5	
6	1	0,75	0,5
8	1,25	1	0,75
10	1,5	1,25	1
12	1,75	1,5	1,25
16	2	1,5	1
157
võimalik leida vastavadt tabelist 2. Kui aga mingil põhjusel on vaja normaalsest väiksemat sammu, märgitakse see tähistuses ära X märgi järel (näiteks MlOX1, Ml6X1,5). Niisuguseid keermeid kutsufakse peenkeermeteks.
Tollimöõdustikus arvutatud keermetega puutume fänapäeval kokku eelkõige veevärgitorustike juures. Kuna eales pole võimalik üheaegselt välja
9. KEERMETE LOIKAMINE

Keermeid saab detailidele lõigata eespool kirjeldatud viisil metallitreipingis. See on aga küllalt keeruline ja aeganõudev töö. Sellepärast Iõigataksegi treipingis ainult ruut- ja trapetsprofiiliga käigukeermeid ja suurema Iäbimõõduga kolmnurkkeermeid. Tavaliste kolmnurkprofiiliga kinnituskeermete lõikamiseks on olemas vastavad tööriistad - keermepuurid ja keermelõikurid.
Sisekeerme lõikamiseks ette nähtud lõikeriist - keermepuur (158) - kujutab endast silindrilist varrast, mille välispinnal on ettenähtud sammuga keere ja sooned. Soonte ja keerme lõikumiskohtades tekivad lõikeservad, mille abil saab samasuguse kruvisoone lõigata sobiva Iäbimõõduga avasse.
Kuna sügava keermesoone lõikamisel tekib suur lõikejõud, ei lõigata keeret korraga lõpliku sügavuseni. Keerme järkjärguliseks lõikamiseks toodeti va
vahetada kogu torude süsteemi, siis ollakse sunnitud nende üksikosade vahetamiseks ja jätkamiseks vajaminevaid detaile endiselt tootma tollimõõdustikus arvutatavate keermetega. Et forud on suhteliselt õhukesed, kasutatakse nende juures eriti peene sammuga tollkeermeid, mida kutsufaksegi torukeermeteks.
rem kahest või kolmest puurist koosnevaid komplekte, mille kasutusjärjekord märgiti puuri sabale vastavate kriipsukestega (159). Kahest puurist koosneval komplektil asendab teisel puuril kriipsukesi täht E. Viimasel ajal on väiksema Iäbimõõduga keermete (kuni 10 mm) lõikamiseks hakatud tootma pika koonilise lõikeosaga keermepuure, mille abil saab keermele lõpliku profüli anda ühe läbimiga.
Sisekeerme lõikamiseks tuleb kõigepealt puurida vajaliku suurusega ava. See peab olema veidi suurem siseläbi
159
158
A
a
1
a
74
mõõdust, sest keerme lõikamisel pressitakse osa metalli välja. Kuna erinevad metallid käifuvad selles osas erinevadt, siis on ka avade läbimõõdud erinevates metallides mõnevõrra erinevad. Need saab leida tabelist 3.
label 3
	Ave IBbimõõt
	normaalkeermele
Keerme 0	maim, pronks	(eras, messing
4	3,3	3,3
5	4,1	4,2
6	4,9	5,0
8	6,7	6,8
10	8,3	8,4
12	10,0	10,2
Keermepuuri pööramiseks avas kasutatakse pöörkangi, mille ruudukujulisse avasse sobib keermepuuri saba (160). Keermepuur seafakse avasse nii, et tema telg ühtib 'täpselt ava teljega. Esialgu surutakse vasaku käega põörkangi keskosale ja pööratakse kangi parema käega seni, kuni juba 16igatud keermesoon annab puurile ettenihke. Hõõrdumise vähendamiseks kasutatakse keerme lõikamisel järgmisi määrdeaineid: vase puhul tärpentini, terase puhul rasva vöi värnitsat, alumiiniumi puhul petrooleumi. Malmi ja pronksi keermetatakse kuivalt. Keermetamisel kasutatakse töökäiku - pool pööret edasi ja veerand pööret tagasi. See soodustab Iaastu murdumist ja avast väljumist. Sügavate avade keermetamisel tuleb puur aeg-ajalt välja pöörata ja laastusooned puhastada.
Väliskeerme lõikeriistadeks on keermelõikurid (161). Nende tööpõhimöte on samasugune nagu keermepuuril.
Kahest poolest koosnev reguleeritav keermelöikur lõikab esialgu miftetäieliku (madala) keermesoone. Seejärel pressitakse löikuri pooled koomale ja lõigatakse keere uuesti üle, kuni keere saab löplikud mõötmed ja kuju. OmarIõikur (161, b) võimaldab keeret 16igata ühe töökäiguga.
Keermelõikuritele antakse pöörlev liikumine ja lõikejõud pöörraamide
161
a
b
75
(162) abil. Reguleeritava keermelõikuri pöörraam on erilise kujuga ja seda kutsufakse ka klupiks.
Nii nagu sisekeerme Iõikamisel peab olema ettenähtud läbimõõduga ava, nii peab väliskeerme Iõikamiseks olema sobiva läbimõõduga verb. Koolis keermetamisele tulevatele detailidele soovitatavad mõõtmed vaata fabelist 4.
Ka väliskeerme Iõikamisel peab Iõikuri felg ühtima varva teljega. Seda on aga tunduvalt raskem feha, sest Iõikuri ava serva koonilisus on tunduvalt järsem kui keermepuuril. Kui aga Iõikur esimese keermeniidi ebaõige nurga alla Iõikab, tuleb viltune kogu keere. Siinjuures aitab fulemust oluliselt paran
10. VORMTAONDAMINE

Metallist dekoratiivse põhifunktsiooniga esemete valmistamisel on üheks laialt kasutatavaks tööoperatsiooniks vormtaondamine. Sellega anfakse tasapinnalisele metallitükile ruumiline vorm, seda vajalikes kohtades õhemaks ja pindalalt suuremaks venitades. Vormtaondamiseks saab kasutada alumiinium- või vaskplekki, aga ka plastseks lõömutatud messing- ja terasplekki.
Tabel 4
Keere	Varva labimõõt
M 4	3,9
M 5	4,9
M 6	5,9
M 8	7,8
M 10	9,8
M 12	11,8
dada see, kui varva ots eelnevalt treipingis või käsitsi (viiliga) korralikult faasida.
Väliskeermetamisel kasutatakse samasuguseid töövõtteid ja samasuguseid määrdeaineid nagu sisekeerme lõikamiselgi.
Metalli on võimalik taondada kahel erineval viisil. Esimese juures kasutatakse taondamisalusena kumera (sfäärilise) pinnaga vastupidavast ja hästi karastatud ferasest alasit ja löögiriistana kergelt kumerdatud laubaga Iukksepavasarat (163). Vasara ja alasi kokkupuutekohas venib plekk välja ja kumerdub ülespoole. Taondamist alusfatakse tooriku keskkohast ja liigutakse spiraaljoont mööda serve poole. Kui on olemas piisavalt väikese läbimõõduga alasi, saab sel viisil välja venitada väikese läbimõõduga sügavaid detaile. Taondamisel ei või metalli ühest kohast liiga palju venitada. Sealt läheb plekk Iiiga õhukeseks ja võib katki rebeneda. Kui toorik on kogu taondatava pinna ulatuses üle taotud, tuleb seda uuesti lõömutada, sest taondamisel metall kalestub, s.t. muutub kõvaks ja hapraks.
/'
1 h
~
kil
'\
165
164
166
PLASTILIIN
167
Veendumaks, kas taondatav ese vastab soovitud vormile, kontrollitakse seda aeg-ajalt vastavate s"abloonide abil (164).
Et taondamiseks sobivaid alaseid on raske hankida ja valmistada, siis kasutatakse koolis taondamisel enam teist moodust. Selle juures on taondamisaluseks nõgusa kujuga vorm, mille võib freida või õõnestada kõvast puidust klotsi otspinda (165). Madala, kuid kee
rulise kujuga taondamisaluse võib välja saagida ka paraja paksusega vineerist ja kinnitada sirgele alusele. Kui aga soovitakse nögusa põhjaga vormi, tuleb vineerist matriits panna kaaneks madalale, ääreni plastiliiniga täidetud kastikesele (166).
Nõgusal alusel taondamiseks kasutatakse Iõõgiriistana kohrutusvasaraid, mille mõlemas otsas on väikese kõverdusraadiusega vasarapinnid (167). Pleki
77
a
 5r
c
168
väljavenitamist vasaralöökidega alustatakse õõnsuse serva lähedalt liikudes spiraali mööda järjest tsentri poole. On hea, kui vormi sügavus on selline, et ühe löökide ringiga venib plekk täpselt vastu vormi põhja. Siis pole ohtu, et tugevamate vasaralöökide korral pleki serva kortsud tekivad. Sügavamate õõnsuste taondamiseks peab sel juhul olema vormide komplekt, mille sügavus järk-järgult suureneb (168).
Nõgusal vormil taondades pole võimalik valmistada küll väga keerulise kujuga esemeid, kuid nende mitmekesisust saab suurendada, kasutades erineva töötlusega pinnaosi. Nii võib osa pindu olla siledad, feine osa aga täpitsaga kirjuks vermitud, osa pindu olla oksüdeeritud, feine osa aga heledaks lihvitud või poleeritud (169).
Leia vastus neile küsimustele

1. Millega on läinud metallurgia ajaIukku Henri Bessemer?
2. Kas terase sulatamine vanarauast on kulukam või odavam kui terase tootmine toormalmist?
3. Kui suur on süsinikusisaldus terases U 13?
4. Milliseid kasulikke omadusi annab terasele voifram?
5. Kas saab koolitingimustes kindlaks määrata fundmatu terase keemilist koosti st?
6. Kas suure ristlõikega treitera on või
malik kasutada koolis leiduvatel TV-tüüpi treipinkidel?
7. Mis juhtub Iõikekiirusega, kui otspinna treimisel treitera Iiigub fooriku pöörlemistelje suunas?
8. Millise suurusega automaatettenihkeid saab kasutada TV-tüüpi treipingil?
9. Keermed M6 ja 1/4" (veerand tolli) on Iäbimõõdult ligilähedased. Kummal neist on suurem samm?
10. Kas kooli treipingil on võimalik teraga Iõigata peenkeeret?
