VITSPUNUTISED

on käsitööesemed, mille valmistamiseks pole vaja keerulisi töövahendeid, kalleid materjale ega eriotstarbelisi tööruume. Vajamineva saab hölpsasti hankida ja osaliselt ka ise teha.
Mönevörra suurem probleem on vajalike tööoskuste omandamine, eriti süs, kui pole vöimalik osaleda sellealasel kursusel. Aegade jooksul on trükist ilmunud mitmeid kirjutisi ja raamatuid, kus asjatundjad kirjeldavad vitspunutiste valmistamise tehnoloogiat. Eesti keeles on neist köige pöhjalikum 1989.aastal ilmunud V.Taubeli raamat "Vitspunutised".
Paraku pole enamikus kirjalikes juhistes järgitud uute töövötete öpetamise pöhireegeleid, mistöttu algajal on raske nende järgi vajaminevat iseseisvalt omandada. Sünkohal teeme katse kirjeldada lihtsate vitspunutiste valmistamist sedavörd detailselt, et see peaks olema arusaadav köigile. Esmaseks on seatud printsiip "lihtsamalt keerulisemale", mis määrab ka valitud tööde järjekorra. Teine pöhimöte on iga töövötte kordumine vähemasti 2 korda, sest muidu omandatu ei kinnistu. Ajakirja mahu piiratuse töttu töövötet teist korda ei kirjeldata ja vajadusel tuleb see vastava marksöna juurest eespool uuesti ale lugeda. Sun pakutud metoodika peaks sobima ka öpilaste jaoks töööpetuse tunnis vöi ringitöös.
Ruumi säästmiseks ei alustata siin vajalike töövahendite ja materjalide kirjeldamisega. Sellekohast teavet vöib igaüks hankida V.Taubeli eelnimetatud raamatust lk. 7-16 vöi 1985.a. kalendrist lk. 254-259. Olgu öeldud, et siinkirjeldatud esemete valmistamiseks kulub vaid umbes 300 suhteliselt peent (tüüka o 2,5-4 mm) mitte eriti pikka
(300-600 mm) ümarvitsa ja ligikaudu 40 jooksvat meetrit lamevitsa.
Punumistööde kirjeldamisel on püütud kasutada üheselt möistetavaid termineid, nil varemilmunud kirjandusest valitud kui ka uudissönu. V imasel juhul on nende sisu köigepealt täpsustatud.

I LILLEPOTIÜMBRIS. Pöhjaks sobib köige enam 5-kihiline vineer, kuid kasutada vöib ka tavalist 3-kihilist vineeri vöi öhukest puidkiuidplaati (nn. Soome pappi). Vineerile märgitakse sirkliga 2 ringi - 0 160 mm ja 168 mm. Väiksem ring jagatakse 21 vördseks osaks. Arvestuslikult tuleb jaotuste vahe ringjoont pidi möödetult 24 mm, kuid joonlaua järgi märkides see esimesel katsel täpselt ei önnestu. Leitud punktid kämitakse naaskli vöi naelaga, et puur puidukiudude toimel tsentrist körvale ei nihkuks ja puuritakse augud 0 3,2 - 3,4 mm. Peale aukude puurimist löigatakse pöhi välimist ringjoont mööda välja.
Lillepotiümbrise punumiseks vöetakse köigepealt 21 ribivitsa pikkusega 400-450 mm ja tüüka läbimööduga 3,5 mm. Ribivitsteks nimetatakse sun ja edaspidi neid vitsu, mis moodustavad punutise sörestiku. Leotatud vitsad torgatakse pöhja aukudesse nii, et tüükad jäävad pöhja alt 200 mm pikkuselt välja. Neist otstest punutakse rullrant, mis kinnitab ribivitsad pöhja külge ja ühtlasi varjab vineerpöhja inetu serva.
Rullrandi punumist alustatakse mistahes vitsast. Vitsa tüükaosa vüakse körvaloleva vitsa tagant läbi libamisi üle pöhja serva vile ribivitsa eest kuuenda vitsa taha. Sun ja edaspidi tähistab söna tagant punutise sisemist ja eest välimist külge. Vitsa ots jääb elastsusjöuga toetuma kuuenda vitsa taha ja ülejäägi vöib kohe terava noaga maha löigata, sest
2
muidu võib ots järgmise vitsa kohale painutamist segada.
Sama käiku korratakse järgemööda kõigi vitstega. Viimane vits tuleb torgata esimesena painutatud vitsa kaare alt läbi. Seetõttu ei ole esimest vitsa kasulik väga tihedalt vastu põhja suruda.
Külgpinna punümisel kasutatakse kõige enam kaht punumismoodust - paelpõimet ja tarapõimet. Neist on paelpõime mõnevõrra keerulisem, kuid sellega alustatakse ja lõpetatakse enamasti punumist, sest selle abil fikseeritakse ribivitste täpne asend ja surutakse kinni eelnevad punutise osad.
Alustame lillepotiümbrise külgpinna punumist kahevitsa - paelpõimes. Selleks võetakse 2 peent ja saledat, kuid mitte täpselt ühepikkust ümarvitsa ja asetatakse ühe latv ja teise tüügas kahe järjestikuse ribivitsa taha. Seejarel tõstetakse tagumine (põimevitsa liikumise suuna suhtes) vits kõrvaloleva vitsa eest ja järgmise tagant kolmanda ribivitsa ette. Nüüd jääb tagumiseks teine põimevits ja sellega korratakse sama käiku.
Nü tõstetakse mõlemat vitsa, vaheldumisi edasi, kuni üks vitstest hakkab lõppema. Süs tuleb vitsa jätkata. Jätkatakse alati tüügas tüükaga ja laty ladvaga. Jätkamisel pannakse uue vitsa ots lõppeva kõrvale eelmise ribivitsa taha ja jätkatakse siis käike eelkirjeldatud süsteemi järgi.
Jätkamisel tekkivaid vitsaotsi ei ole vaja kohe maha lõigata. Seda jõuab teha peale eseme valmimist. Kahevitsapaelpõimet tehakse 2-3 ringi. Seejärel jätkatakse külgpinna punumist tarapõimes.
Tarapõime on lihtsaim põimeviis, kus vits lügub kordamööda ühe ribivitsa eest, teise tagant. Kõige hõlpsam on tarapõimes punuda ühe põimevitsaga, kuid ribivitsu peab sel juhul olema paaritu arv nagu käesoleval lillepotiümbrisel. Muidu tekib teisel ringil põimevitste paralleeljooks. Tarapõimes külgpinna punumisel on otstarbekam kasutada lamevitsu, sest nil kerkib külgpind jõudsamalt ja jätkamisel on vitsaotsi lihtsam peita.
(1
Ii
11
Lillepotiümbrise külgpinda pole sugugi vaja täies ulatuses katta
3
lauspunutisega (vits vitsa k6rvale), vaid keskosa võib jääda azhuume (h6re). Sel juhul torgatakse ribivitste k6rvale abivitsad, millest moodustatakse riste, kaari jms. elemente. Lihtsaim moodus on jätta ribivitsad teatud ulatuses põimimata, kuhu abivitsu võib lisada ka hiljem.
Azhuursest osast molemale poole tuleb punuda 2-3 paelpõimeringi ja jätkata sama arvu tarapõimeringidega nagu oli alumises osas. Punumine lõpetatakse taas- . paelpõimeringidega. Kõige lõpus tuleb ribivitste otstest moodustada punutise äär (pealmine serv). Kuna lillepotiümbisel ei pea see olema eriti vastupidav, pigem dekoratüvne, v6ime valida kaarääre. Kaarääre punumiseks leotatakse ribivitste otsad uuesti pehmeks ja painutatakse need järgemööda kaarekujuliselt ühte suunda nii, et iga kaar läheb kõrvalasuva vitsa tagant ja kolmanda eest neljanda vitsa kõrvale punutise sisse.
Kaarääre võib vajutada punumise ajal veidike väljapoole kaldu. See võimaldab lillepotti koos alusega paremini ümbrisesse panna ja välja võtta.
Kõige lõpuks lõikame leotatud vitstest 42 40-50 mm pikkust lõiku (olenevalt azhuurse osa korgusest), vestame otsad lapiti teravaks, painutame nil nagu näha jooniselt ja torkame iga ribivitsa k6rvale punutissse need teritatud otsad nü, et igasse ribivahesse tekib xkujuline element.
H KANDIK. Kandiku põhjaks sobib põhiliselt samasugune materjal nagu eelmise töö juures. Kuna kandiku põhi on aga pidevalt nähtaval, võiks vineeri katta vää ispuust spooniga või kasutada selle asemel õhukest linaluuplaati.
Kandik võib kujult olla ümmargune, piklik või ellipsikujuline. Keskmise suurusega ovaalse kandiku pikkuseks võiks valida 340 ja laiuseks 240 mm. Kui väliskuju on shablooni abil materjali peale kantud, tõmmatakse sellest 4 mm sissepoole vitsaaukude tsentreid ühendav joon, mis jagatakse esmalt ovaali diagonaalidega 4-ks osaks, iga veerand omakorda 9-ks võrdseks osaks. Saadud punktid ongi avade tsentriteks, mida sel juhul saame 36. Aukude puurimine ja põhja ettevalmistamine toimub täpselt samamoodi nagu eelmise töö juures.
Samasugused võivad olla ka avade ja vitste mõõtmed. Kui kõik valitud ribivitsad ei ole täpselt ühepikkused, on pikemad vitsad otstarbekas panna ovaali otstesse, sinna kuhu hiljem moodustatakse kandiku käepidemed.
Vitste tüükaotstest punutakse rullrant nü nagu eespool kirjeldatud. Külgpinna punumisel ei saa sun kasutada ühe vitsaga tarapõimet, kuna ribivitsu on paarisarv. Seetõttu soovitame slim valida mitme vitsaga tarapõime, kus poimimist alustatakse kõikidest ribivitste vahedest. Seega vajatakse põimevitsteks 36 peenemat (0 3 mm) ja lühemat (300350 mm) ümarvitsa.
Kõiki põimevitsu ei saa korraga kohale asetada, sest nad ei püsi paigal. Seetõttu pannakse kõigepealt üks vits tüükaga suvalisse vahesse jä painutatakse ta parempoolse ribivitsa eest ja järgmise tagant ette. Nüüd pannakse esimesest vitsast vasakpoolsesse vahesse teine vits ja painutatakse see samal viisil paremale.
Edasi jätkub k6ik samamoodi: vitste rida liigub vasakule, vitsad ise paremale. Ringi lõpetamine on veidi keerulisem, sest viimased vitsad tuleb torgata esimesena painutatud vitsa alla jäävatesse vahedesse. Kui üks ring on lõpetatud, alustatakse sama võtte sooritamist suvalisest kohast, kuni täis saab teine ring. Kui niiviisi on punutud 45 ringi, jäävad jarele peened vitsaotsad. Need v6ib tõsta järgmiste ribide taha, suunaga sissepoole ja see- jarel maha l6igata.
Mitme vitsaga tarapõime põhiliseks eeliseks on see, et põimevitsu pole vaja jätkata. Tarap6imeringid kindlustatakse paelp6imeringidega, kusjuures esimene ring punutakse tihedalt vastu punutist, teine (ja vahel ka kolmas) aga kandiku otstes 20-30 mm kõrgemale, et tekiksid kaepidemed.
Kandiku serv peab olema piisavalt tihe ja tugev. Seet6ttu sobib siia nn. kolmepaari-äär. Selle painutamiseks tuleb ribivitste otsad pehmeks leotada ja seejärel alustada kandiku külje keskkohast. Esimene vits painutatakse paraja kaarega (et lõpetamisel viimased
vitsad sealt läbi mahuksid) kahe naabervitsa tagant ette.
Sama painutus tehakse esimese vitsa painutussuunda jäävate teise ja kolmanda vitsaga. Nüüd võetakse esimene mahapainutatud vits ja viiakse see kahe püstvitsa (nr.4 ja 5) eest ja kolmanda (nr.6) tagant ette. Viimane (vasakpoolne) püstvits (nr.4) tuuakse kahe järgmise (nr. 5 ja 6) tagant esimesele vitsale väliseks paariliseks: nii moodustub esimene vitsapaar.
Kui nüüd seda käiku korrata 2. ja 3. vitsaga, tuues neile paariliseks vastavalt 5. ja 6. vitsa, jääb punutiseks välja ulatuma kolm vitsapaari. Nüüd võetakse vasakpoolsest vitsapaarist parempoolne vits (nr.4) ja korratakse sama käiku, st. viiakse ta kahe püstvitsa eest ja kolmanda tagant ette ning painutatakse talle paariliseks vaskpoolne püstvits (nr.7).
Esimesest paarist maha jäänud vitsa (nr. 1) edaspidi enam ei kasutata ja ta ülejääk lõigatakse peale töö lõpetamist koos teisega maha. Punumine jätkub aga edasi sama skeemi järgi: paremal tekivad
5
uued vitsapaarid ja vasakul (tagapool) need kaovad.
M6neti keerulisem on kolmepaariääre lõpetamine, kuna püstvitsad l6pevad ja viimaste paaride parempoolsed vitsad peavad 6igelt poolt minema paarilisteks esimestena maha painutatud vitstele.

IH KUUMA NÕU ALUS. See on sobiv töö tutvumaks tasapinna punumisega, mida kasutatakse ka korvide põhjade juures. Materjaliks valitakse kõigepealt 8 200 mm pikkust ja 4-5 mm läbimõõduga vitsalõiku (kepikest). Neli neist lõhastatakse keskkohast noa või naaskliga ja ülejäänud 4 pannakse kõrvuti neist lõhedest läbi. Nii ühendatakse põhja punumiseks vajalikud ribivitsad nn. põhjaristiks.
Punumist alustatakse kahe peene (tüügas 2,5-3 mm) ja saleda (pikkus 350400 mm) põimevitsaga. Nende ladvad pannakse kõrvuti ribivitste lõhest läbi ja alustatakse punumist kahevitsapaelpõimes, kusjuures ribivitste rolli täidavad esialgu neljased vitsagrupid. See tähendab, et üks vitstest liigub kohe ette, teine aga parempoolse grupi tagant ette. Nüüd tõstetakse esimene vits esimese grupi eest ja teise tagant ette, seejärel teine vits teise grupi eest ja kolmanda tagant ette jne.
Kui sellisest on punutud 2 ringi, painutatakse vitsagrupid esmalt kahekaupa radiaalselt lahku ja punutakse üks ring kahevitsa-paelp6imet nii, et ribi
vitsteks jäävad kõrvutiolevad vitsapaarid. Seejärel painutatakse kõik vitsad ükshaaval radiaalseks ja punutakse nende vahele 2 ringi kahevitsa-paelpõimet. Kui põimevitste pikkusest ei jätku, tuleb neid vahepeal jätkata. Nü saadakse ümmarguste tasapindade punumiseks vajalik radiaalne sõrestik.
Edasi on võimalik jätkata nii tarakui paelpõimes, nii ümar- kui lamevitstega. Tuleb vaid arvestada, et ühevitsa-tarap6imet ei saa sun kasutada, kuna ribisid on paarisarv. Soovi korral v6ib mõnda laiemasse vahesse torgata ühe lisaribi.
Väga levinud on ümmarguste ketaste punumisel spiraalne tarapõime. Sel juhul teeb iga vits ainult ühe ringi ja teine vits algab järgmisest vahest.
Spiraalset tarapõimet alustatakse lühemate ja sedamööda, kuidas ringi läbim66t suureneb, jätkatakse pikemate vitstega. Esimene vits torgatakse tüükaga paelpõime viimase ringi vahele. Sama vitsa ette järgmisesse ribivahesse asetatakse teise vitsa tüügas. Esimese vitsaga punutakse tarapõimes ring, mis ühtlasi kinnitab järgmise vitsa tüüka. Teise vitsaga punumist alustades asetatakse kohale 3 vits jne.
6
Nii algab iga vits erinevast vahest ja tüükad tekitavad põhjale teokarbispiraali taolise mustri.
Kuuma nõu aluse juures punutakse spiraalset tarpõimet seni, kui ketta läbimõõt on 100-120 mm. Seejärel jätkatakse punumist paelpõimes.
Et kuuma nõu aluse välisserv jääks tsentriosast veidike kõrgem, on kahevitsapaelpõime asemel otstarbekas proovida kolmevitsa-paelpõimet.
Kolmevitsa-paelpõimes punumiseks valitakse 3 ühejämedust kuid erineva pikkusega vitsa ja pannakse need otstega (kaks ladvaga, üks tüükaga) kolme järjestikuse ribivitsa vahesse. Siis tõstetakse tagumine vits kahe kõrvaloleva vitsa eest ja kolmanda tagant ette. Nüüd jääb tagumiseks järgmine vits ja sellega korratakse sama käiku.
NH toimub punumine edasi, vitsu kordamööda jätkates, kuni on tais saanud 5 ringi. Süs tõmmatakse vitste otsad eelmise ringi keerdude vahele, muidu õiguvad need elastsuse mõjul punutisest eemale.
Järgmiseks valitakse 32 3mm jämedust ja 300 mm pikkust vitsa ning
teritatakse nende tüükad libamisi. Siis lõigatakse üks pohjaribi väljaulatuv ots vümase paelpõimeringi tasemel maha ja torgatakse selle ribi kõrvale kaks lisavitsa. Nü talitatakse kordamööda kõigi põhjaribidega. Korraga kõigi ribide otsi maha lõigata ei või, sest põimevitsad võivad üle otste maha libiseda.
Punutisse torgatud lisavitstest punutakse aluse kaaräär. Erinevalt lillepotiümbrise azhuursest kaaräärest tõmmatakse sün kaared tihedasti kokku ja tehakse vitsaotstega mõnevõrra pikem kaik. Iga kaare moodustab üks vitsapaar. Esimese paari painutame umbes 30-40 mm kõrguse kaarega järgmine paari tagant ja ühe eest suunaga tahapole. Et vitste otsad enne järgmine paari painutamist elastsuse mõjul ei õiguks, võib need alutiselt kinnitada pesulõksuga.
Sama käiku korratakse kõigi vitsapaaridega, kusjuures viimased tuleb läbi torgata esimesena painutatud kaarte vahelt. Vajadusel võib lõpuks kõiki vitsapaare tihedamini kokku tõmmata. Kõige lõpuks lõigatakse alumiselt küljelt välja ulatuvad vitsaotsad maha.

IV KAUSS. Punutud põhjaga ruumiliste esemete (kausid, korvid, vakad) külgpinna punumisel tuleb kasutada vastavat vormi, sest elastne punutud põhi ei paku vitstele küllaldast tuge.
Ümmarguste (pöördkehakujuliste) esemete punumisvormid treitakse kuivast okaspuidust. Vormi kuju ja suurus peavad vastama soovitule.
7
Kaaräärega kausi punumiseks saab kasutada väikese marjakorviga ühist vormi, mis võiks olla järgmiste mõõtmetega:
Vormi pinnale võib 10-15 mm vahedega treida peened triibud, mis on põimevitste kõrguse orientürideks korvi punumisel. Shablooni järgi võib vormile joonida ka kaared, mille järgi on hõlpsam painutada kausi küljekaari.
Vormi juurde kuulub 250-300 mm pikkune vars, mille veidi kooniline ots sobib tihedasti vormi tsentrisse puuritud avasse.
Kausi põhjarist on soovitav teha kuuest pulgast, sest siis ei tule serv hiljem ülearu tihe. Põhja punumisel järgitakse eelmise töö skeemi, kuni ketta läbimõõt saab võrdseks vormi põhjaga. Siis lüüakse punutud põhi kahe vineerinaela ja vineeritüki abil vormi põhja külge kinni.
Naelad tuleb lüüa nii, et nad läheksid põhjavitste vahelt läbi. Kui nüüd põhjaristi pulkade otsad järgemööda maha lõigatakse, asendatakse igaüks neist 3-4 põimevitsaga. 3 vitsa korral torgatakse ühele poole pulka 1 ja teisele poole 2 vitsa; 4 korral aga kummalegi poole 2.
Kui kõik vitsad on kohale seatud, painutatakse need vastu vormi külge ja seotakse otsad paelaga vormi varre külge.
Nüüd hakatakse vitsagruppidest põimima kaarpunutist, mis on kausile ühteaegu nii külgpinnaks kui ääreks.
Selleks võetakse esimene vitsagrupp paelast välja ja painutatakse see vitsu paralleelselt hoides kõrvaloleva grupi tagant, kolmanda eest ja neljanda tagant otstega väljaspoole. Kuna vitsagrupi elastsusjõud on tunduvalt suurem kui üksikul vitsal, süs püüab see vormist eemale õiguda. Selle ärahoidmiseks võib esimese vitsagrupi 2 naela ja vineeritükikese voi traatklambri abil naelutada seniks vastu vormi külge, kuni ring hakkab sulguma ja viimase vitsagrupi vitsad esimese grupi haardesse võtavad.
Sama käiku korratakse kõigi ülejäänud vitsagruppidega võttes orientüriks shablooni järgi vormile joonestatud kaared. Vitsagruppide otsad jäävad välja ulatuma kausi külgpinna ja põhja ühenduskohast. Selle koha võib muuta nägusamaks ja põhja toetuspinna laiemaks, kui vitsagruppide ülejäänud otstest punuda palmikrant. Selleks vüakse kõik allapoole suunatud vitsagrupid kordamööda kõrvaloleva grupi tagant suunaga väljapoole. Ringi sulgemiseks tuleb viimase grupi vitsad esimese alt läbi tõmmata.
NT
8
Nüüd järgneb samasugune painutus vastupidises suunas. Iga grupp viiakse järgmise eest läbi sissepoole. Seejärel võib ülejäänud vitsaotsad maha lõigata ja valmis kausi vormi küljest vabastada.

V KORV võib olla erineva kuju, suuruse ja ehitusega. Vaikese ümmarguse marjakorvi punumisel saame aga kasutada eelnevalt omandatud võtteid ja sama vormi, mis eelmise töö juures.
Korvi põhjaristr teeme 8-st vitsast nagu kuuma nõu aluse ja lõpetame põhja punumise siis, kui läbimõõt on 6-8 mm võrra vormi põhjast väiksem. Paelpõime vitsaotsi ei ole vaja maha lõigata, kuna nendega saab hiljem punumist jätkata.
Korvi ribivitsad (kokku 32) peavad olema 400 mm pikkused, neli neist aga 500 mm pikkused, kuna neist painutatakse hiljem korvi sang.
Kui korvi põhi on vineerketta abil vormi külge naelutatud, loigatakse põhjaristi pulkade otsad kordamööda maha ja torgatakse nende kõrvale kummalegi poole üks ribivits. Sangaks mõeldud vitsad pannakse paarikaupa kõrvuti täpselt vastaskülgedele nii, et nende vahel on mõlemal pool 13 harilikku ribivitsa. Kui kõik ribivitsad on paika pandud, painutatakse need vormi mööda üles ja seotakse latvadest vormi varre külge.
Erinevalt kausist jätkub nüüd punumine kolmevitsa-paelpõimes nii, et selle punutisega kaetakse põhja üleminek külgpinnaks ja ühtlasi fikseeritakse ribivitste ühtlased vahed.
Korvi külgpinna punumiseks on soovitav kasutada lamevitsu. Et ribivitste arv on 32, ei saa kasutada harilikku (ühe vitsaga) tarapõimet. Vitste paralleeljooksu ei teki aga siis, kui korraga alustada punumist kahe vitsaga kahest järjestikusest ribivahest nii, et kummagi
vitsa ringid jäävad vaheldumisi. Selline punutis ei erine väliselt millegagi tavalisest tarapõimest.
Huvitava punutise saame aga süs, kui ühe põimevitsaga punudes tõstame seda edasi kahe ribivitsa eest ja ühe tagant. Sellist põimemoodust saab kasutada neil juhtudel, kui ribivitste arv ei jagu kolmega.
Külgpinna punumisel tuleb p6imevitsu niiviisi üksteise vastu suruda, et korvi k6rgus oleks igal pool ühesugune. Seda aitavad jälgida ka vormile treitud sooned.
Kuna lamevits on suhteliselt 6hukene ja elastne, võib korvi külgpinna jaikuse suurendamiseks keskkohta punuda 2-3 ümarvitstest paelpõimeringi.
Kui korvi külgpind on saanud soovitud kõrguse (see võib ulatuda ka 10-20 mm We vormi serva), siis löpetatakse see paelpõimeringidega ja v6etakse korv vormilt maha, sest valmis äär võib takistada vormi väljav6tmist.
Esmalt pannakse iga sangavitsa kõrvale sellest vasakule üks abivits, mis on pikkuselt ja jämeduselt võrdne ülejäänud ribivitste jääkidega ja punutakse serva kolmepaari-äär. Sangavitste asemele lähevad punutisse abivitsad. Seejärel painutatakse sanga
vitstest neli ühesuurust sangakaart, mille otsad torgatakse vastasvitsa k6rvale punutisse. Nende sangavitste vahele keskele asetatakse viies lisavits, mis on põhikaartest 100 mm v6rra lühem (ei ulatu kummaltki poolt korvi servani). Need viis vitsa põimitakse läbi vasktraadiga nü, et nad püsiksid paigast
 C
ti
9
nihkumata üksteise kõrval ja tekiks lapik sanga karkass.
Korvi juures on vümaseks tööks sanga mähkimine Iamevitsaga. Seda võib alustada mitmeti. Kuna väikese marjakorvi juures ei vaja sang lisasidemeid, siis võib alustada ühest sanga otsast nü, et lamevitsa teritatud ots torgatakse lihtsalt äärepunutisse ja alustatakse laiendi mähkimist nü, et vits liigub sanga ümber alati lapiku poolega vastu karkassi.
Esimene lamevits tuleks valida piisavalt pikk, sest laiendi mähkimisel on jätkamine keeruline. Kui mähkimisega on jõutud karkassi kokkutõmmatud otsani, hakkab mähkimisvits lükuma Umber sanga, ring ringi kõrvale. Et sang saaks nägusam, pannakse piki sanga pealispinda jooksma Us lapik iluvits, mis jääb 3-4 ringi jooksul mähkimisvitsa alla, süs aga sama arv ringe selle peale.
Sanga mähkimisel peab lamevitsa paratamatult jätkama. Selleks torgatakse juba 4-5 ringi enne vitsa lõppemist sanga alumisele küljele piki sanga kulgev uue vitsa ots lapiku küljega väljapoole. Kui lõppeva vitsa ots enam Umber sanga ei
ulatu, jääb ta lapiku küljega vastu uue vitsa lapikut külge. Siis pööratakse nad sormedega tihedasti kokku surudes Umber nü, et uus vits jääb õiget pidi (lapik külg allpool) mähkimissuunda, lõppev aga lapik külg väljaspoole piki sanga kulgema, kus ta mähitakse järgmiste vitsaringide alla.
Sanga mähkimine lõpeb teisel pool korvi samamoodi nagu ta vastasküljel algas. Suuremate korvide sangad valmistatakse mõnevõrra teisiti, kuna ribivitstest painutatud sangad ei kanna suure korvi raskust.

VI LILLEVAAS. Lillevaasi võib punuda nii kuivatatud kui elavate lillede jaoks. Viimasel juhul tuleb punutise vormiks kasutada vettpidavat ja roostekindlat, plastist või plekist topsikut, mida hiljem välja ei võeta. Sobiva topsiku võib välja lõigata silindrilisest plastpudelist või aerosooliballoonist.
Vastavalt topsiku läbimõõdule lõigatakse sellest 8-10 mm võrra suurema läbimõõduga paksust vineerist või õhukesest lauast ketas, mile välisservas võiks olla 3-4 mm sügavune õnarus. Seejärel otsustatakse, mitu ribivitsa punutise jaoks võtta. Samapalju lõigatakse ketta välisserva poolkumeraid sälke. Et külgpinda saaks punuda ühe põimevitsaga, võiks ribivitste arv olla olenevalt topsiku läbimõõdust 7, 9, 11 või 13. Vitste pikkus peaks olema 200 mm võrra suurem topsiku kõrgusest.
Ribivitsad naelutatakse ketta sälkudesse traathaakidega või pressitakse sinna traadiga kokku keerates nil, et
10
tüükaotsad ulatuvad altpoolt 80-100 mm võrra üle.
Ketta peale ribivitste vahele seatakse topsik. Kui selle pealispind on läikiv või eredavärviline, kaetakse topsik eelnevalt pruuni j6upaberi kihiga.
Enne külgpinna punumist on paras aeg valmis painutada ja kuivama panna üks vitstest rõngas ja ribivitste arvule vastav hulk 8-kujulisi elemente. Esimese võib painutada sobiva läbim66duga kausi või lillepoti serva peal, surudes vitsa otsad vastu kaussi pesul6ksudega, teiste jaoks tuleb teha puidust painutusshabloon.
Külgpinna punumist lamevitsaga alustatakse ketta serva ülemähkimisega ring ringi kõrvale. Seejärel jätkub tarapõime või ühe kahe tarapõime (kui ribivitste arv pole 9). Vaasi ülemine serv lõpetatakse kolmepaari-äärega.
Vaasi jala punumiseks leotatakse ribivitste tüükaotsad pehmeks ja painutatakse lehvikukujuliselt väljapoole, et vitsast rõngas 10-20 mm kaugusele otstest nende vahele mahuks. Ajutiselt fikseeritakse rõngas vitste külge peene traadiga või pesulõksudega.
Vaasi jalalehtri ülemine osa kaetakse 30-40 mm ulatuses paelpõime punutisega. Siis l6igatakse kuivadel 8kujulistel ühenduskaartel üks otsakaar maha, teritatakse otsad ja surutakse need paelpõime punutisse ribivitste kõrvale nii, et kaar puutub ühendusrõngast.
Vaasi punumine l6peb ühendusr6nga mähkimisega lamevitsaga nü, et see seoks kõik jalalehtri elemendid. R6nga ja ribivitsa ühenduskohta tehakse väljaspoolt ristikujuline sõlm.
Sõlme kohas saab ühtlasi mähkimisvitsa jätkata, mujal on see üpris keeruline.

LÕPETUSEKS. Autorid loodavad, et sün toodud esemete valmistamine kirjalike juhendite järgi annab piisavalt kogemusi ka keerulisemate esemete valmistamiseks ja teabe hankimiseks teistest allikatest. Me oleksime aga huvitatud kõigist tähelepanekutest, mis tekkisid sun antud juhendite kasutamisel. Ootame kirju aadressil
Järveotsa 25-68

EE003 5 TALLINN
Ajakirjas "ARMEK" seni ilmunud:

Nr. 1 Lillelauad

Nr.2 Seinariiulid
Järgmises numbris - KÜÜNLAJALAD
11
